Granitens Theorie. 
27 
artens Natur aldeles successive forandrede sig fra at fremstille 
den ene af disse hos os saa charakteristiske Typer til at 
udvikle den anden, saa mistviviede jeg i Førstningen om 
Muligheden af nogensomhelst Forklaring. Hvad det Fac~ 
tiske derved angaaer, da forholder det sig dermed ganske 
som med Overgangene mellem den samme Granit og de 
forsteniugforende Skifere; en Grændse med Forgreninger 
af den massive Bjergart i Frskikterne er Regelen, men 
stykkeviis, hvorvel, som det synes, temmelig sjelden, træde 
Overgangene istedet. At disse her paa samme Maade tale 
mod Eruptions-Theorien, som hvor vi fandt dem mellem 
Graniten og de nyere Strata, behover ikke videre at ud- 
vikles. Men i Forbigaaende kunne vi merke os, hvor overor- 
dentlig vigtigt det samme Factum er som Beviis mod Nep- 
tunismen. Det synes, at nogle af denne Læres Tilhængere 
have sogt at gjore sig massive Bjergarters Ramificationer 
i Sidestenen og overhoved disse Bjergarters i den senere 
Tid noiere oplyste Grændse- og Stillingsforholde begribe- 
lige ved at antage en samtidig Dannelse af de ofte saa be « 
synderligen med hverandre sammen forekommende Bildnin- 
ger. Til denne sidste Udvei kan hiin Lære efter det An 
forte nu heller ikke soge; vilde man sige, at Overgangs- 
Territoriets Granit havde skudt an paa samme Tid som de 
der forekommende skiktede Bjergarter afsattes, saa kunde 
man maaskee med Hensyn til Forgreningerne i Urfjeldet 
sige, at disse vare Fyldninger af d engang aabne Gangrev- 
ner i den nye Formations Basis. Men Ramificationerne i 
Grundfjeldet tillikemed Overgange til dettes Bjergarter 
maatte ligesaavel forudsætte Samtidighed med de sidste 
som med den nye Formation. - — Dog det var ikke vor Hen- 
sigt at bekjæmpe Anskuelser, som fra selve Videnskaben 
allerede ere fortrængte, og herefter alene kunne blive ai 
