20 
Keilhau 
Skikterne i det andet Territorium, hvilket sikkert blot ved 
Denudationer af den fælles Basis er blevet skilt fra Cliri- 
stiania-Territoriet, og paa hvilket dettes massive Bjergarter 
ikke kunde virke, og som selv næsten ingen saadanne gjen- 
nembrydende Masser besidder, — saa synes det allerede 
tydeligt nok, at Indskydningen af Skikterne her er et Phæ- 
nomen, som i sin Aarsag er aldeles uafhængigt af den paa 
disse Steder foregaaede Fremkomst af de granitiske Bild- 
ninger (thi det er, som bemerket, alene disse, der her 
kunne komme i nogen Betragtning). Dog vi ville ikke for- 
bigaae noget Factum, hvor det gjælder om at befæste et 
saa folgerigt Resultat. De skiktede Districter, hvorvei de 
forholdsviis til de granitiske vistnok ere mindre betydelige 
i Omfang, og især med Hensyn til deres Smalhed ere paa- 
faldende, saa udgjore de fleste af dem dog endnu altid 
flere Qvadratmile, hvilket maaskee hos Nogen kunde synes 
at formindske Vægten af detAnforte. Det maa da bemer- 
kes, at endnu meget mindre, enten tildeels eller ganske 
for sig separerede Stykker af de oprindeligen sammenhæn- 
gende Leerskifer- og Kalk-Strækninger fremdeles altid vise 
det Strbg og Fald, som engang var gjældende i det Hele. 
Granitmassiverne aabne paa sine Steder ligesom dybe Bug- 
ter i sig, hvori lange tungeformige Partier af Skiferfeldtene 
ere indtagne, eller denne samme halvoagtige Frasondring 
har Sted formedelst vældige Udlobere fra Graniten, der 
indslutte Skiferpartierne mellem sig; i begge Tilfælde er 
i de sidste ingen Forstyrrelse i den almindelige Indskyd- 
ning at spore; endelig har man ogsaa Exerøpler paa fuld- 
komne Fraskillelser, og heller ikke i saadanne Partier for- 
andrer Forholdet sig. Dette sidste Tilfælde er af alle det 
meest slaaende. Midt inde i det store Granit-District nor- 
denfor Christiania ligger et af disse ganske isolerede Styk- 
