Granitens Theorie. 
19 
mener, for Theorien af overordentlig Yigtighed. Hvad der 
af dette Resultat her kan interessere os meest, er Folgen- 
de: i noget Mere end den hele nordlige Halvpart af Clm- 
stiania-Territoriet hersker i de skiktede Districter en, uag- 
tet en Mængde lokale Uregelmæssigheder, nmiskjendelig 
Stillingslov for Skikterne, hvorefter Faldet ialmindelighed 
er over 45° omtrent mod N N V., en Indskydning, som 
ogsaa stemmer overeens med den i det andet strax nor- 
denfor liggende (”opIandske”) Overgangs-Territorium» Af- 
vigelserne fra denne Lov findes ligesaa hvppigen paa de 
fjerneste Punkter fra de massive Bjergarters Grændser, som 
umiddelbar ved dem, og lagttagelserne godtgjbre paa det 
Uimodsigeligste, at hine Bjergarter slet ikke kunne have 
havt nogen Indflydelse paa Skikternes Stilling, men at tvært- 
imod denne Stilling, med dens Uregelmæssigheder saavel- 
som med dens Regelmæssighed, kort i Eet og Ålt saadan 
som den nu er, var tilveiebragt, forend de tilsigtede Bild- 
niiiger enclnu vare forhaanden i Territoriet . Dette er nu 
lidt noiere at opljse. Kartet viser, at de skiktede Bistric- 
ter fordetmeste ikkun ligge som ganske smale, tildeels fra 
hinanden afsondrede Strimler omkring de massive Bistric- 
terj det maatte da have været et hoist besjnderligt Xil- 
fælde, som ikke er at forudsætte, at disse nu særskilte Bele 
af et ganske sikkert forhenværende Ileelt - — ■ dette tidli- 
gere Sammenhæng antage vi med Eruptionisterne — saale- 
des skulde vise en conform Skiktstilling, dersom denne ikke 
allerede havde existeret for Adskillelsen. Lader os især 
bemerke de i Syd og Nord lobende Strimler: her ere 
Skikterne transversale, og derfor ganske korte; de stode 
an mod Granitmassiverne, som afskjære dem med Eet, og 
dog bevare de den almindelige Strog- og Fald- Regel. - Naar 
man dertil betænker den allerede omtalte Parallelisme med 
