Granitens Theorie. 
17 
ger Forkastelsen af den vulcanistiske Theorie som aldeles 
utilstrækkelig til at forklare de stedtindende Forholde, skal 
nu forst blive fremsat. Siden, ifald det skulde lykkes os 
at komme til et friere Overblik, skulle vi, saavidt her kan 
skee, soge endnu mere at fuldstændiggjbre Afridset af vor 
Gjenstand. 
Lader os forst vende tilbage til Skikternes Stillings- 
Forholde i rort Territorium. Her, horte vi, have overor- 
dentlige Forstyrrelser i denne Henseende fundet Sted. 
Fandtes end ikke steile Skikter i Almindelighed ved Por- 
phyr-Districterne, hvor — saa maatte det hede i Vulcani- 
sternes Sprog — de ildflydende Masser havde udgydt sig 
horhontalt over Straterne, saa var dog en Opreisning af 
Lagene i Regelen overalt at see ved de granitiske Distric- 
ter, hvis Masser i det Hele have en meer eller mindre 
vertikal Stilling ved Siden af de opbrudte Lag. Heri er 
nu kun den halve Sandlied oplyst, hvad det Factiske an- 
gaaer, og hvad Udtryksmaaden betræffer, da involverer 
den en aldeles falsk Forklaring, som leder til en ligesaa 
falsk Forestilling om det virkelige Forhold. Imidlertid 
kan det ikke nægtes, at det just er med saadanne, tildeels 
i endnu hbiere Grad anticiperende Udtryk, at det nu er 
temmelig almindeligt at beskrive Forholde af dette Slags. 
— Men nu til Forbedringen af denne Angivelse. Det er rig- 
tigt, at steilt Fald er et almindeligt Phænomen i Territo- 
riet; det er ogsaa rigtigt, at kun de Lokaliteter herfra 
gjore nogen stadig Undtagelse, hvor Porphyren bedækker 
Straterne, saa at man paa alle de ovrige Punkter, hvor 
man vistnok altid er temmelig nær ved en eller anden Gra- 
nitgrændse, i Regelen vil finde meer eller mindre stærkt 
Fald. Men at iagttage dette er langtfra ikke nok; endnu 
mangle yderst vigtige Bestemmelser. Kaster man et Blik 
B 
