Granitens Theorie. 
13 
nogle Exempler synes det, at naar man blot kunde forfolge 
saadanne Masser langt nok, saa vilde inan maaskee dog i 
de fleste Tilfælde finde Afvigelser, hvorefter de heller 
maatte blive at betegne med det af nogle Franske benyt- 
tede Udtryk Filons-couches ; saaledes gives der f. Ex. paa 
Langoen ved Holmestrand en Gronsteenmasse, som fbrst paa 
en lang Strækning ligger ganske parallel med de her svagt- 
faldende Skikter i dens Hængende og Liggende; men der- 
paa gjor den et Sæt ned i det Liggende, og efter dette 
gangformige Mellemstykke fortsætter den igjen som Leie 
mellem Lag, der for horte til dens Liggende. Desuden 
gives der Tilfælde, hvori Masser, som efter længe at have for- 
holdt sig noiagtigen som Leier, paa eengang forlade denne 
Form ved at gafle sig, hvilket dog gjerne skeer saaledes, 
at de ved Bifurcationen adskilte Hele siden igjen fortsætte 
som tyndere Leier. Efter Eruptions-Theorien bliver da her, 
som man seer, Indpresninger fra Siden af at antage. Det 
fortjener herhos at anmerkes, at Gronstenen aldrig, idet- 
mindste ikke som saadan, danner disse oft3 ganske tynde, 
i alle Retninger i Sidestenen indirrende Ramiflcationer, 
som ere saa almindelige ved Graniten og Syeniten. Det 
Samme er ogsaa Tilfældet med Porpliyrerne. Som Åarsag 
hertil vilde det være let at angive enForskjel i de respec- 
tive Bildningers i sin Tid stedfundne flydende Tilstand, 
at nemlig Gronsteen og Porphyr i denne Tilstand havde 
væ:et mere stive, mindre letflydende end Graniten. 
Rhombepoiphyr. — Vi have endnu et Slags abnorme Mas- 
ser at anfore blandt dem, som gjennembryde Kalken og Leer- 
skiferen samt vel ogsaa Sandstenen i Christiania-Territoriet 
Disse Masser fremvise Porphyrer, der paa den ene Side 
nærme sig den morkfarvede qvartslose Typus af dette 
Navn, som udgjor Hovedbjergarten i de store Porphyr- 
