12 
Keilhau 
ser, og nogle faa af dem have virkelig kunnet forfolges 
ind i Urformationen. Med den storst mulige Satisfaction 
maa Tilhængeren af de massive Bjergarters pyrogenetiske 
Theorie betragte disse Gange; thi ikke blot det sidstnævnte 
Forhold vidner for hans Anskuelse, at Gronstenen gjennem 
Revner i Urbjerget trængte op til og gjennem Qvergangs- 
Straterne; hvad mere er, Brudstykker af Gneis og andre 
fra Urformationen losrevne Fragmenter er fundne i Gron- 
steengangene, og dette selv indenfor Overgangs-Territo- 
riets Grændser. Paa nogle Punkter bemerker man ogsaa, 
at Skiferen er haardere, og at Kalken er impregneret med 
Kisel i Contacten med de samme Gronsteenmasser, og en 
Gang kjender man af dette Slags, som er et fuldkomment 
Analogon til hiin merkværdige Gang ved Aschaffenburg (i 
Tydskland), som vi anforte ved at handle om den brogede 
Sandsteens Formation, hvilken Gang nemlig ledsages af en 
bestegformig Masse af Bruunjernsteen. Ligesom ved denne? 
ligger ogsaa ved vor Gang, umiddelbar indtil dens Side, en 
fortsat Masse af Jernsteen (her Magnetjernsteen), mægtig 
nok til at være Gjenstanden for Grubedrift. Gruben, som 
skylder dette merkværdige Forhold sin Tilværelse, og hvori 
man kan see det paa en beqvern og overbevisende Maade, 
er Aaserud-Grube under Eidsfoss Verk. — Yi have saaledes 
ved Gronsteengangene trende af de Særsyn, som man be- 
tragter som Beviser for saadanne Massers Vulcanitet: de 
indbagte Brudstykker , Forandringerne i de berorende 
Strata, og en egentlig Contact-Bildning. Det fjerde Phæ- 
nomen, Forstyrrelser i Naboskikternes Beliggenhed, som 
kunde antages frembragte ved de formodede Eruptioner, 
er hidtil intetsteds iagttaget. 
Det blev anfort, at Gronstenen ogsaa forekommer leie- 
formigen. Dette kan vistnok ikke nægtes; men ifolge 
