Granitens Theorie. 
11 
paa flere Steder umiddelbar her ved Staden, ikke er for- 
haanden i meer end een Linies Mægtighed mellern tvende 
Porphyrlag. Undertiden er der slet ingen Skifer tilstede 
mellem Porphyrlagene, hvilke ikkedestomindre fremstille sig 
tydeligen som Lag, og folge paa hinanden i ofte temmelig 
betydeligt Antal* I saadanne Tilfælde er det aldeles klart, 
at de ingenlunde kunne være Resultater af laterale Injec- 
tioner; under en vulcanistisk Anskuelse kan man da alene 
forudsætte en til Lagenes Antal svarende Repetition af Ud- 
gydelser, hvorved Porphyrmaterialet hver Gang flod ud 
over det overste af de allerede dannede og endnu ganske 
horizontale Lag. Uagtet mange af disse leieformige Por- 
phyrmasser med Hensyn til Begrændsningsforholde og Stil- 
ling paa det Allerfuldkomneste svare til de Betingelser, 
som man forsaavidt fordrer ved virkelige Leier, saa fattes 
der dog heller ikke paa Afvigelser i denne Henseende. 
Ved den vestlige Grændse af vort Territorium er der et 
milevidt fortsat Porphyrlag, hvis regelmæssige Indleining i 
Alunskiferen man paa lange Strækninger har Anledning til 
at beundre; men etsteds viste det dog en tydelig, hvorvel 
kort og tyk Udlober, hvormed dets Masse satte ned i det 
Liggende; Uregelmæssigheder af andet Slags bemerkes ved 
andre af disse Porphyrlag. 
Medens Euritporphyren meest fremtræder i meer el- 
ler mindre fuldkommen Leieform, og kun undtagelsesviis 
som Gange , er netop det Omvendte Tilfældet med 
Gronstenen, nemlig Dioriten og Aphaniten. Disse Bildnin- 
ger, hvilke paa nogle Steder repræsenteres af basaltagtige 
Masser, ere navnligen her ved Staden paa mangfoldige 
Punkter at see som næsten vertikale, Kalkstenens og Leer- 
skiferens Lag næsten retvinkligen gjennembrydende Gange. 
Disse fortsætte ogsaa udenfor Overgangsstraternes Grænd- 
