Granitens Theorie. 
65 
hvorved de saakaldte Urskifere og navnligen Gneisen frem- 
kaldes i Killas-Bildningerne. Dette er dog kun det forste 
Skridt af Forvandlingerne, thi K. anseer Gneisen kun som 
halvkrystallinisk ; af Metamorphosernes videre Fremskriden, 
naar en fuldkommen krystallinisk Tilstand tilveiebringes, 
resultere Granitbildningerne. — Ere alle disse krystallini- 
ske Dannelser, bemerker K. meget rigtigen, fremkomne ved 
Forvandlinger af ukrystalliniske Bjergarter, saa folger deraf 
umiddelbart deres intime Sammenhæng med disse, og at 
de ikke kunne betragtes som den ældre Gruppe *) ; derhos 
gjor han opmerksom paa, at ogsaa i andre, tildeels meget 
yngre Formationer forekomme Omdannelser til Glimmer- 
skifer, Gneis, Granit, Porphyr o. s. v., hvorfor de halvkry- 
stalliniske saavelsom de ganske krystailiniske Bjergarter 
overhoved slet ikke optræde alene som Producter af den 
ældste neptuniske Gruppe. Enhver, siger den 
samme Forfatter, som med nogen Opmerksomhed betragter 
Klippemasserne, maa overtyde sig om, at den allerfuldkora- 
neste Overgang finder Sted fra den graa Leerskifer til 
Glimrnerskifer, Gneis og Granit, fra gronlig Leerskifer til 
Hornblendeskifer, Syenitskifer og Syenit, at de krystailini- 
ske Bjergarter fremkomme derved, at den oprindelig amor- 
phiske Masse efterhaanden bliver mere og mere krystalli- 
nisk, hvorfor den amorphiske Form er at betragte som 
den ældre, og den krystailiniske som den nyere. At de 
*) Ifolge de Pag. 3 anforte Leiningsforholde udgjore dog Gneis, 
Glimrnerskifer o. fl. her i vort Norden en Gruppe, som bestemt 
tilhorer en ældre Periode, end Overgangsformationens, og for 
hvem jeg derfor beholder Benævnelsen Urformation. Med 
Kefersteins Killas-Formation slutter saaledes ingenlunde Ræk- 
hen nedad af de behjendte geognostishe Grupper. 
E 
