Om Kongsbergs Ertsfeldt og Solvgange* 87 
anden end ligge paa hinanden, saa at de med en stor Skraa- 
hed (Fald) stikke ind mod Dybet, og paa Overfladen af 
Bjerget kun fremvise deres overste Iiand» Retningen af 
disse Rande , eller egentlig selve Skikternes Direction 
(Strdg) gaaer omkring Kongsberg temmelig regelmæssigen 
fra Syd mod Nord ;[Indskydningen mod Dybet (Faldet) er paa de 
fleste Steder mod Ost. Af disse Bjergarters Masser gives 
der visse Partier (paa Kartet, Tab. II, betegnede med Bruunt), 
41 
som fordetmeste i en yderst fiin og ofte for det blotte Oie næ- 
sten forsvindende Fordeling indeholde flere Slags svovlbund- 
ne Metaller, navnligen Jern, Kobber, Zink og Blye. Dette 
er de saakaldte Faldbaand, paa hvilke man af Kartet seer, 
at alle Gruber ere anlagte, et Forhold, som vil synes be- 
synderligt, da Solv ikke anfortes blandt de nysnævnte Me- 
taller, som Faldbaandene indeholde. Forholdet hermed vil 
blive klart, naar Gangene, disse Solvets egentlige Leiesteder^ 
nedenfor komme til at omtales. I Virkeligheden holde Fald- 
baandene Solv (maaskee fordi de anforte svovlbundne Me- 
taller ofte ere solvholdige, maaskee ogsaa formedelst en di 
rectere Indblanding af dette ædle Metal), men langt fra ikke 
i den Mængde, at en Drift, som ene gik ud paa Vindingen 
af det saaledes i Bjerget indeholdte Solv, skulde kunne 1 on- 
ne sig. Faldbaandene, som integrerende Partier afBjerg- 
masserne, have disses Fald og Strog, hvorfor de ogsaa paa 
Kartet fremtræde som Striber lobende omtent i Nord og 
Syd. Man finder nogle iblandt dem, som i Længden (efter 
Stroget) sees fortsatte over 1 Miil, og som i Breden (efter 
Mægtigheden) naae flere hundrede jndtil over tusindeFod; 
dog har man, ved at angive dem til saa store Dimensioner, 
især taget Hensyn til deres yderste Grændser, og sat ud af 
Betragtning, at flere inden for disse Grændser liggende Skik- 
fer ere lidet eller maaskee slet ikke ertsholdige (svage eller 
