Om Kongsbergs Ertsfeldt og Solvgange. 91 
Forening med Hovedelven. Uagtet der er Grund til at 
betvivle en saadan nafbrudt Fortsættelse, saa seer man dog 
virkelig, at den betegnede Trakt omtrent i lige Mængde 
indeholder hine med Faldbaand-Ertser gjenremtrængte 
Partier af Bjergmassen, som den tilsvarende sydlige Stræk- 
ning. Hyppige og tildeels særdeles stærke d. e. metalrige 
Faldbaad, stryge over Vindor-Fjeldet, og vise sig især 
omkring dets hoieste Punct Dronningkollen. Videre nord- 
lig findes ogsaa stærke Baand paa Dyreboe-Fjeldet og Aas- 
land-Aasen. Ligesom det Meste af Fjeldegnen her mere 
etld sydenfor er gjennemskaaret af dybe Smaadale, og 
oftere viser ganske steile Vægge og skarpe Fremspring 
af Fjeldknuderne, saa ere ogsaa Faldbaandene her mindre 
regelmæssige, Alt en Folge af visse Forandringer i og 
ved Bjergarterne: deels ere disse ikke skifrige eller af- 
deelte i disse med hinanden ligelbbende Skikter, som 
betinge Strog og Fald, men ere mere eller mindre ufor- 
melige Masser, som vel i Almindelighed have deres storste 
Dimensioner i Nord og Syd,^ men ellers ingen fast Re- 
gel folge i deres Udstrækning, i det de snart udvide sig, 
snart trække sig sammen, snart ganske udkile sig ; deels 
ere i denne Trakt selv de samme skifrige Bjergarter, som 
man træffer paa Under og Overbjerget, mindre regelmæs- 
sige, idet de ofte have et forvirret Strog og Fald, som 
indenfor et ganske lidet Rum kan afvexle i de forskjel- 
ligste Retninger. Saaledes kan man her træffe Faldbaand, 
hvis Stroglinie, idetmindste paa en kort Strækning, nær- 
mer sig mere til at ligge i Ost og Vest end i Nord og 
Syd, og man kan finde en Faldbaandmasse, som ikke skif- 
rer sig, men som er ganske jævn i sin Sammensætning *). 
*) Nemlig af krystallinisk-kornig , saakaldet massiv Struktur ; 
navnligen forekommer her granitoidisk Ainphibolit. Commis- 
