Om Kongsbergs Ertsfeldt og Solvgange. 93 
Gang. Paa Fig. 1 sees den kun paa den ovre Flade a b 
og paa Sidefladen a c ; men den maa tænkes ligeledes ud- 
gaaende paa den undre FJade og paa den ligeoverfor a c 
staaende Sideflade, da den som sagt virkeligen heelt gjen- 
nemskjærer Skikterne, noiagtig som om en Revne var gaaet 
tværs over dem, og denne siden var bleven fyldt med Gan- 
gens Bestanddele. Ved at undersbge en saadan Gang nær- 
mere, vil man finde dens Fyldning af heelt ulige Beskaffen- 
hed; i det Mynsterstykke, vi have foroie, ville vi antage 
den at være af det onskeligste Slags ; den vil da, istedetfor 
i de sædvanlige Skikter at bestaae af flere Slags uanvende- 
lige Steenarter, indeholde mere eller mindre Solv der, hvor 
den gjennemsætter Faldbaandene. Dette merkværdige For- 
hold er den Kongsbergske Bjergmands store og vigtigste Er- 
laring; det er fremsillet ikke alene i Fig. 1, Tab. I, men 
til endnu storre Tydelighed paa Fig. 2 (samme Tavle), der- 
ved at de Stykker af Gangen, som intet Sdlv indeholde, eve 
anlagte med Rodt, de derimod, hvori det maa tænkes til- 
stede, tillige ere betegnede med Blaat. Man seer da hvor- 
ledes Gangen er uholdig ved at passere gjennem de al- 
mindelige Skikter (dove Baand), men ædel ved at indtræde 
i de med Faldbaand-Ertserne ansvangrende Baand. Fig. 2 
viser dette især ved at stille en stor Flade af Gangens hele 
Bredside (Face) blottet tilskue, idet man tænker sig, at 
Stykket defgh, Fig. 1, af Skikternes foran Gangen liggende 
Masse er borttaget. 
Efterat nu Enhver, som det tdr haabes, er sat istand 
til at forstaae det saa ofte borte Edtryk, at Solvet i de 
Kongsbergske Gruber forekommer paa Gange, som krydse 
Faldbaandene, kan det ikke undlades nogct nbiere at om- 
handle flere vigtige Forholde ved Gangene og overhoved 
