Om Kongsbergs Ertsfeldt og Solvgange. 95 
Strog, saa kunne de derpaa byggende Gruber sædvanligviis 
rykke frem i Feldt efter Gangens hele Længde, og erholde 
saaledes en til Dybet forholdsmæssig Udstrækning idetmind- 
ste i een Horizontal-Retning. 
Man har seet, at Solvets Forekommende er bundet 
til de Steder, hvor Gaug og Faldbaand krydse hinanden; 
dette forholder sig visseligen saaledes, og man kan med 
fuld Sikkerhed antage, at det i de Kongsbergske Fjelde vilde 
være forgjæves at soge efter det ædle Metal paa andre 
Puncter. Men heraf bor man ingenlunde uddrage den om- 
vendte Sætning, at der overalt, hvor hiin Krydsning finder 
Sted, ogsaa antrætfes Solv; tvertimod, det erkunMulighedeu 
for dets Tilstedeværelse, som paa disse Puneter er forhaanden. 
Vi have her nævnt det uheldigste af alle de særegne For- 
holde ved disse Leiesteder. Det er dette Forhold, som 
især bor kjendes og aldrig bor tabes af Sigte. At antræffe 
Faldbaandene er yderst let; det er heller ikke meget van- 
skeligt at finde nogen af de virkelig i stort Antal forhaan- 
denværende Gange, som igjennemskjære dem; kunde man 
nu her altid gjbre Regning paa en vis stadig Solvmængde, 
saa vilde Sporgsmaalet kun blive om dennes Storrelse, for 
at kunne bestemme, om Driften vilde blive lonværdig eller 
ikke, og de enkelte Grubers sa&velsom det hele VerksSkjæbne 
skulde være temmelig let at afgjbre, Men nu forholder 
Sagen sig ganske anderledes. Da aldeles sikre Regler, 
hvorefter det kunde bedommes, i hvilken Grad hiin Mu- 
lighed paa et g i v e t Sted vil forvandle sig til Virkeligbed, 
endnu slet ikke haves, og da Kunsten at opsdge de driv- 
værdige Puncter ikke ga a er udere, end til at paavise de Re- 
gioner, hvor der erllaab, men her ophdrer at være en re- 
gelbundet Sogning og -ombyttes med blotte Forsog , i det 
