96 Om Kongsbergs Ertsfeldt og Solvgange. 
hoieste ledede af god Takt og visse usikkre Antydninger — 
saa maa det erklæres for umuiigt med fuld Vished forud 
at beregne nogen Grubes Lonværdighed. 
Den bedste Maade til ret tydeligen at overbevises ora, 
hvor lidet Naturen har fulgt nogen almindelig Regel med 
Hensyn til at tildele eller ikke tildele Gangene Solv, der 
hvor de dog muligviis kunne være ædle, eller- — hvilket 
for os i Virkningen er det samme — > at dog idetmindste 
Reglerne herfor, hvis de skulde existere, endnu ere Bjerg- 
manden ubekjedte, turde være at betragte et Par virkelige 
Exempler. Fig. 3., Tab. 1, viser Driften i Gruben No. 9 under 
nye Seegen-Gottes paa Vindor-Fjeldet. For at forstaae dette 
Grubekart kaste man forst et Blik tilbage paa Fig. 1 og 2, 
samme Tavle. Her er antaget, at Gangen overalt indenfor 
Faldbaandet er rig paa Solv; Driften paa en Gang af de 
fremstillede Forholde vilde da i et vandret Tværsnidt, saa» 
som iFladen ab, Fig. 1, faae Formen af de tre puncterede 
Rectangler omkring de 3 Stykker af Gangens Udgaaende 
paa denne Flade, som gjennemsætte de med Faldbaand-Ert» 
serne gjennemtrængte Skikter; videre nedad vilde Driften 
her fremdeles vedblive saaledes, at Tværsnidtene kom til 
at blive næsten de samme, kun vilde de nedre Tværsnidt 
komme til at ligge længere imod Ost end de ovre, forme- 
delst Baandenes Fald til denne Side, og tillige lidt længe- 
re mod Syd formedelst det sydlige Fald, man nok bemer- 
ker, at Gangen i dette Tilfælde er tænkt at have; kort, 
forsaavidt som Driften ikkun directe gik ud paa at vinde 
det i Gangen værende Solv, og man altsaa blot borttog de 
ædle Partier at Gangen, og saa meget af Bjergmassen ved 
dens Sider, som nodvendig for at faae Rum til Arbeidet, saa 
