Om Kongsbergs Ertsfeldt og Solvgange. 97 
vilde G ruben fremstille trende noget mod S. O. nedgaaende 
Aabninger, som skulde have deres Brede mellem N. og S. 
og deres Længde mellem O. og V., og hvoraf det oprette 
Gjennemsnidt i O. og V., afsat paa en Tegning, vilde falde 
sammen med Grændserne paa Gangens Face af de 3 Partier, 
som paa Fig. 2 ere betegnede med Blaat mellem det Rode. 
Kartet Fig. 3, Tab. I, er netop en Gjennemsnidts-Tegning 
af det nysomtalte Slags; det fremstiller Driften efter Gan- 
gens Længde (foruden efter dens Udstrækning ovenfra ned- 
ad), saa at det paa det Tydeligste sees, hvilke Partier der» 
af man her har borttaget. Da nu paa den ene Side ikke 
Stort mere er afbygget , end hvad der gav Solv, og paa 
den anden Side sikkert heller ikke, til det opnaaede Dyb, 
Meget er blevet sat tilbage (til Grubens Sikkerhed) af de 
ælde Partier, saa indseer man, at Kartet paa den meest til- 
fredsstillende Maade kan oplyse om Solvets Fordeling i Gan- 
gen. Da Faldbaandet maa antages at have havt sin Brede 
omtrent fra a til b, en Udstrækning nemlig, indenfor hvis 
Grændser Gangen, det være sig hoiere oppe eller dybere 
nede, af Driften sees at have fort Solv, og Baandet, saa- 
ledes som det originale Kart udtrykkeligen angiver, har været 
næsten lodret, saa bliver det hele Stykke mellem cd og ef 
den Region, i hvilken Gangen muligviis kunde have været 
ædel; at dette langtfra virkeligen har været Tilfældet, er 
noksom klart af Kartet. Især er det merkeligt at see, hvorle- 
des Ædelheden ligesom med Eet har ophort under og til- 
deels over de afbyggede Rum A, B og C, og hvorledes Bjerg» 
mandensHaab her er blevet skuffet ; man seer nemlig, hvor- 
ledes han paa disse Steder troligen har gaaet ud med sine 
Forsbgsdrifter, Feldtorterne D, E, F o. s. v., og at han med 
et Par af disse maaskee endog er rykket frem forbi den sand- 
