98 Om Kongsbergs Ertsfeldt og Solvgange. 
synlige Grændse af Falbbaandet uden at linde noget lon- 
vaerdigt Anbrud. 
Det andet Exempel være Kongens-Grubes sondre Gang, 
som just nu giveren saa overordentlig Mængde Solv. Deels 
af Mangel paa Karter, deels fordi denne Gang i de ovre Dyb- 
der endnu for en stor Deel er urort, og dens Forholde 
der ubekjendte, maae vi indskrænke os til at betragte den 
i et betydeligt D^b (omtrent 12MFod under Fjeldets Over- 
flade) liggende Deel deraf, hvorpaa Driften i nærværende 
Oieblik fores.. Her havde Gruben i Juli 1834 et saadant 
Udseende, som Kartet Fig. 4, Tab. 1, viser. Det Skraffe- 
rede forestiller det afbyggede Rum seet en Face, d. e. op 
og ned samt fra Vest mod Ost efter Gangens Længde, gan- 
ske saaledes som i det foregaaende Tilfælde, og som Fig. 
2, Tab. 1, tilstrækkeligen oplyser. Nedenfor dette Rum og 
videre mod Vest angive Tallene 1 — 14 det Antal forskjel- 
lige Baand, som man her skjelnede mellem. Baandenel, 2, 
3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 12, 14 vare alle mere eller mindre 
stærkt ansvangrede med Faldbaand-Ertserne (vare mere eller 
mindre rige Ertsbaand), og for Oieblikket havde man paa 
alle Arbeids-Puncter indenfor Grændserne af disse Baaud, 
memlig paa Linien abcde, samt i det Inderste af Torbjorns- 
orten, Solv for sig, tildeels i stor Mængde. I Baandene 1, 
2, 3 var Gangen indtil henved 24 Tommer mægtig; i 4 og 
5 var den ligesom sammentrykt af Sidestenen, og derfor 
meget smalere og tildeels ligesom adsplittet ; ikke desto- 
mindre var den ogsaa her solvholdig, og desuden indeholdt 
disse Baand selv, i Nærheden af Gangen, en Mængde Solv. 
Baandene 11 og 13 vare dove Baand, hvori da ogsaa Gan- 
gen var ganske uædel, en Tilstand, hvorfra den igj n kom 
tilbage ved atindtræde i det metalrige Baand 14, hvis Brede 
mod Vest man endnu ikke kjendte. 
