Om Kongsbsrgs Ertsfeldt og Solvgange. 101 
komme til at fæste Haabet til hiint Foremngs-Punet *) af 
Gangene, hvilket nu, under en saa stor Rigdom som Oie- 
blikkets, naturligviis har mindre Interesse. Og det Resultat, 
som forhaabentlig nu i Enhvers Overbeviisning fremgaaer 
af de betragtede enkelte Tilfælde tilsammentagne, er hvad 
ovenfor blev fremsat, at naar den kongsbergske Bjergmand 
skrider til sit Arbeide paa de Puncter, hvor hans Regel siger 
ham, at der muligviis kan findes Solv, er det ham umuligt 
at forudsee, i hvilken Grad hans Haab vil gaae i Opfyldelse ; 
vi have seet, at hans Forventninger ligesaavel ganske kunne 
blive skuffede, som at de I en overordentlig Grad kunne 
overtræffes af Foretagendets Udfaid. 
*) Uagtet man s som det off ere er bemerket, hldtil Ikke har kun- 
net opdage , at Naturen fiilger nogen bestemt Lov med Hen- 
syn til Solvets rigeligere eller sparsom mere Fordeling i Gan* 
gene der, hvor de gjenn em skjære Faldbaandene, saa har det^ 
som man let bcgriber, dog ikke manglet paa Gisninger i den- 
ne Henseende, og virkelig gives der, angaaende visse Forhol- 
de, som turde have Indflydelse paa Gangenes stbrre eller min- 
dre Ædelhed, flere Erfaringer, som fortjene al Opmerksom- 
hed, om de end ikke endnn have kunnet erholde Rang som 
faste Regler, Saaledes har det saa ofte i nd truffet , at naar 
tvende Gange kom sammen, viste Forenings-Punctet sig som 
et fortrinligt Anbrud, at man harGrund til at haabe det Bed 
ste om saadanne Puncter. Et saare merkeligt Forhold vise i 
dette Oieblik Kongens-Grubes sondre Gang og Armen-Grubei 
Hovedgang: medens den fbrste er saa udmerket sdlvrig, forer 
den anden, som i Langortens Niveau ligger omtrent 20 La g- 
tcr og i Bergraadortens omtrent 14 Lagter sondenfor hiin, i 
samme Dyb og i samme Baand saagodtsom intet Solv. Oven- 
for Langorten derimod synes det, at Kongens-Grubes Gang 
længe var den fattigere, medens Drifterne i Armen-Grube vise* 
at man da her har fundet Solv. Vaie tilstrækkelige Opteg 
nelser og Karter over de gamle Gruber forhaanden, saa vilde 
man kanskee være i Besiddelse af flere Exempler paa et saa- 
dant Vexelspil af tæt ved hinanden lobende Gange, i hvilket 
det synes, at de ligesom skifteviis mellem eig indbyrde® ere 
rige og fattige. 
