120 
K e i 1 h a u 
\illet grunde vort Nordens forste Beboelse og ældste 
Historie paa bemeldte Yandets Aftagelse, at vort Norden 
og blandt de nordiske Lande vort Norge især, tilligemed 
den hele vestlige Strækning af Europa, bar i de ældste 
Tider Lavt langt mere fast Land, end nu omstunder.” 
(I. c., I, P. 45). *) 
Om Skaller af Somuslinger, forekommende i Jord- 
bakker mellem Klipperne ved Brevig*, handler O. F. Mul- 
ler i en af han udgivet: Beise igjennern Ovre-Tellcmar- 
hen, Kjobenbavn 1778. 
Om Muslingskallers Forekomst i storre eller mindre 
Afstand fra Sokanten m. m. taler ogsaa Wilse i hans 
Spydebergs Beskrivelse, Christiania 1779, samt i hans 
Beise-lagttagclser, Kbh. 1790 — 1798. 
I. C. Fabricius, i hans Beise nach Norwegen, Ham- 
burg 1779, meddeler under Beskrivelsen af Urlandets 
Torvstrækninger, Bemerkninger om ”Yandets Aftagelse.” 
H. Strom, i Egers Beskrivelse, Kjobenbavn 1784, anta- 
ger, at den hele Eger-Dal ovenfor Drammen har været 
en Arm eller Fjord af Havet, og opregncr de fossile 
Testaccer, som han havde fundet i det ved Drams - Elven 
] ) Heri kan dog ikke Nogen, som kjender vort Lands geognosti- 
ske Bygning, være enig med Forfatteren ; Norge er i sin Struc- 
tur aldeles forskjelligt fra Ost-England, Holland og de Dele 
af Tydskland og de danske Lande, som begrændse IVordsden, 
fra hvilke den har tilrevet sig store Stykker, og paa hvis 
Bekostning den fremdeles rykker frem. Med Undtagelse af 
Jædderen, som Schoning især beraaher sig paa, men som ef- 
ter min Mening (see nedenfor) heller ikke lettcligen mister 
Noget ved Nordsdens Virkninger, stiller Norge saagodtsom 
overalt ikkun de fasteste Klipper mod Havet, saa at dette sik- 
kerligen ikke, i det Tidsrum vor Historiker har havt foroie, 
paa nogen merkelig Maade har formaaet at formindske Landet. 
