138 
K e i I li a u 
korer til de længst mod Syden fremrykkede scandinaviske 
Vandrestene, Hiiist merkelig: var ogsaa den saakaldfe Mark- 
grafenstein, en Granithlok, der laae paa de Rauenske Bjerge 
ved Fiirstcnwalde i Seklesien, og* som var saa stor, at man 
deraf, for en af de offentlige Pladsc i Berlin, kar tildannet 
et Bassin eller en Skaal af 22 FodsGjennemsnidt. Ilolsteens 
ovre Jordlag ere fulde af disse crratiske Blokke, og i keie 
Danmark ere de ialmindeligked yderst talrigc 3 som fore- 
kommende paa Fyen anfores en saadan Blok med ikke 
mindre end 44 Fod i den længste Diameter, og paa Mors 
i Jylland var der en, som kavde 20 Fods Længde, 19 Fods 
Brede og en ukjendt Dybde, I det sydlige og midlere 
Sverrig, der ligeledes er oversaaet med Rullestenene, 
danne de tildeels et Slags eiendommelige Landrygge, som 
de Svenske kalde Asar, Sandåsar; disse ere langstrakte 
Forhoininger, der stige indtil 300 Fod over deres Grund- 
lag, og som kestaae af Sand, Gruus og rneest granitiske 
Blokke 5 de kave en temmelig kestemt Retning fra MO. 
til SSV., og fortsættc ofte i mange Miles Strækning. Den 
Reisende kar saa meget kedre Anledning til at kemerke 
dem, da Veiene ofte ere anlagte ovenpaa samme, og loke 
paa dem som paa en kunstig Vold. De ligne meget de 
smaa Sandforkoininger, som danne sig i Vand, der kvor 
dettes Bevægelse modificcres ved nogetsomkelst fast Le- 
geme, saasom i Elvene bag store Stene, bag Bropillere 
o. s. v. I disse Aases Form og constante Lob kaveNogle 
troet at sce Sporene af den Kraft, som kar sat Blokkene 
i Bevægelse, og af den Retning, som de kave fulgt 5 Aasene, 
mener man, antyde ligesom Veien, som den keie Masse tog. 
Ved Upsala fandt Lyell fuldkomment conscrvcredc 
Somusiingskaller i en af Sandaasene, og slutter, at disse 
Masser ikke, saaledes som Nogle kave forestillet sig, kunne 
