146 
Keilliau 
Men skulle vi derlios tillike vove den Slutning’, at Landet 
har hævet sig: shjævt eller ulige, nemlig meget mere i 
Egnen omkring Frcderikshald end ved Moss, efterdi de sam- 
inensvommede Masser hist ligge saa meget hoiere end ved 
det sidstnævnte Sted? Der er vel Intet iveien for at an- 
tage, at en Række af Banker kunne anhobe sig udenfor cn 
Kyst paa hcel forskjellige Dyh, og saaledes begriber man 
let, hvorledes Niveauforshjellen f. Ex, mellem Mosse-Ra’et 
og Hveen-Ra’et skulde kunne finde Sted, selv om Hævningen 
liavde været lige betydelig paa begge Steder 5 men ifald 
Forekomsten af de store Blokke ovcnpaa Bankerne eller, 
som mellem Moss og Dillingen, paa en i Bankernes Linie 
liggende Ryg af Fjeldgrimdeo, skal forklares derved, at 
Blokkene paa disse Punkter ere efterladte af strandet Driv- 
iis, saa maa det hanskee antages, at samtlige Forhoininger, 
hvorpaa de store Ruilestene nu findes, engang have Lavt 
samme Niveau, nemlig at de alle samfidigen, eller dog næ- 
sten samtidigen, temmelig noie maae have ligget i Vand* 
skorpen 5 idetmindste hliver det hun saaledes nogenlunde 
begribeligt, hvorfor just denne Bankernes Linie er saa ud- 
merket ved Forekomsten af Blokkene. Det fortjener her- 
ved ogsaa at bemerkes, at de hoicst liggende Banker, Rok- 
he-Ra’et og Hveeii‘Ra’et, ere den Egn nærmest, hvor og- 
saa de fossile Soproducter ere fundne i det betydeligste 
Niveau over Havet, nemlig Egnen sydenfor JLinnekleppen. 
Foren d vi forlade Ra ? ernc, maa endnu et Sted omta- 
les, hvor en derhenhorende Masse er i Contact med den for- 
hen beskrevne Leer- og Sandformation. Paa Reisen i 1834 
gjorde vi os altid megen Umage for at linde saadanne Ste- 
der, men det lykkedes hun ved Glæng i Nærheden af Sar- 
pen, hvor imidlertid Forholdet ikke var aldeles tydeligtj 
det syntes, at det mariniske Leer er anleiet paa begge Af- 
/ 
