150 
Keilliau 
lien ved Helgebogstad maa kave ligget. — Den sædvanlige 
Leerformation strækker sig' , ligeledes med ganske plan 
Overflade, men meget lavere end Sandterrassen, ben til 
Foden af denne, og: ligger temmelig tydeligen an der* 
paa. Her kan man da, synes mig, ikke være i nogen Tvivl 
om, at Sand- og Rollestcens-Masserne ere afsattc i en tid- 
ligere Tid, og Lerct sildigere, nemlig, saaledes som For- 
holdene ber vise, efterat Landet var steget circa 100 Fod 
lioiere, thi dette er omtrent Niveauforskjellen mcllem Over- 
fladen af hiin Terrasse og af Leerfeldtet nedenfor samme. 
Netop ved denne Forandring, hvorved ogsaa Våndene 
maatte løbe af, er vel den mægtige Sandafleining ble- 
vet «dskaaret og Terrassens steile Bossering mod Nordost 
blevet dannet. At Talen ved Ålt dette virkelig maa være 
om en stor Bugt af Havet, og ikke om en Indsoc, er ind- 
lysende for Enhver, der kjender disse Egnes Overflade- 
form og constituerende Bjcrgarter. Hvad vi have kaldt 
Rommeriges sfore Bassin, er ganske aahent mod Syd d. e. 
mod Havsiden, og der gives her ingen over Gneisgrunden 
henleiet, tilstrækkelig fast Bjergart, hvoraf storre, nu ikke 
mere forhaandenværende Partier lor kunde have dannet en 
Dæmning, indenfor hvilken en Sde kunde været opstuet 
til den Hoide, som de beskrevne Sand- og Rullesteens-Af- 
leininger her naae. 
D er gives i den Landstrækning, vi have foroie, endnu 
ikke faa Masser af Hullestene, Gruiis og Sand, som vistnok 
fortjene at kj endes ; men de vidne deels ku» mindre bestemt, 
deels slet ikke om Havets fordums Nærværelse paa de Ste- 
der, hvor de ligge 5 mange af dem ere aabenbare anhobede 
af de store El ve eller overhoved af Fastlaudets egne Vån- 
de, og maae saaledes her blive ganske ude af Betragtning $ 
og heller ikke ved de blot problematiske ville vi opholde os. 
