om Landjordens Stigning. 
151 
Derimod maae vi nu handle noget om de ganshe for sig 
omkringliggende erratishc Blokke. 
Det blev ovenfor bemerket, at den sydostlige Deel af 
Norge med Hensyn til Vaudreblokhene er fortrinligviis in- 
teressant i denne Deel af Landet er det igjen just den 
Trakt, vi for Oicblikket betragte, som giver de sikreste Re- 
sultater angaaende disse flyttede Masser. Overflade-Conli- 
gurationen af Landstrækningen selv saavelsoin af dens nær- 
mere Omgivelser frembyder ingen forviklede Forholde, og 
Traktens egne Rjergartcr saavelsom Nabo-Blstricteriies ere 
yderst charakferistiske, og tildecls indbyrdes aldeles for- 
skjellige. I Vest og Nord for Christiania -Fjorden udbre- 
der sig det merkværdige Overgangs-Temtoriimi med sine 
Kalkstenc, Sandstenc, Skifere, og fremforalt med sine Por- 
phyr- samt Syenit- og Granit-Rildninger$ kun lidet heraf 
findes endnu paa Mjosens Østside, og’ Gjeloen ved Moss 
samt nogle Øer mellem Moss og Fredriksstad bestaae og- 
saa af saadanne Bjergartei’5 men ellers forekomme disse 
slet ikke som fast Fjeld paa noget Punkt ostenfor Chri- 
stiania-Fjorden og: ostenfor Ovcrgangs-Territoriets Grændse 
mellem Christiania og Mjosen i den Strækning vi omhandle, 
ligesom de overhoved ikke i hele Landet fremtræde paa 
andre Steder, end de her betegnedc. I Østerdalen og Guld- 
brandsdalen ere meget let gjenkjcndelige Graavahke - Bild- 
ninger udbredte , hvis ovrige Forekomststeder ogsaa 
ere temmelig vel bekjendte, men hyoraf heller intet Spor 
existerer blandt de Rjergarter, som sammensætte vort nu 
forehavende Afsnidt af Landet. Her nemlig dannes, som 
alt ovenfor berort, Klippegrunden næsten udelukkende af 
Nordens charakteristiske CJrgncisformation, da hertil alene 
kommer en ved Fredriksstad og Fredrikshald optrædende 
Granit-Formaiion, hvis Bjergart ikke lettelig af Kjenderen 
