152 
Keilhau 
han forvexles med Granitbildningerne i Christianias Ovcr- 
gangsterritorium. Alt dette er saa tydeligt og bestemt, at naar 
man t. Ex* i Smaalehnene træffer en Blok af Zirkonsyenit eller 
«u 
af”haard Skifer”, saa kan man være aldeles vis paa, at den 
iiidrorer fra Christiania- Territoriet, og linder man en Rullc- 
steen af blaaliggraa kornigafsandret Qvarts, saa er det utvivl- 
somt, at det er en fra Guldbrandsdalen eller nogen anden 
af hine hoiere nordlig liggende Egne stammende Graavakke* 
For angaacnde alt dette at være saa kort som inueligt, skal 
jeg slulteligen blot bemerke : 1. Landets geognostiske Con- 
stitution til lader her slet ikke paa nogen Ulaade at tænke 
sig Blokkene som ikke langveis flvttede 1 ); og 2* disse 
Egnes Ovcrfladeform udelukker enhver Forklaring af Flyt- 
ningen, som ikke forudsætter en forhenværende Bedækuing 
af Ilavet paa de Steder, hvor Vandreblokkene findes, i hvil- 
ken Henseende jeg alene maa indskrænke mig til at anfore, 
at intet Fjeld, hvorfra disse Klippefragmentcr kunne være 
komne, nu er over 3 eller 4000 Fod hoit, og at saa hoie 
Fjelde endda forst ere at antræffe i forholdsviis meget stor 
Afstand fra vort Landstykke. 
Om de for sig liggende Blokkes Forekomst i denne 
Egn skal jeg nu, efter disse nodvendige Forbemerkninger 
liidsætte nogle Iagttagelser, der, som jeg troer, ganske 
vedkomme den i Sporgsmaal værende Gjenstand. 
Over den hele Strækning af Skovmarken i Eidsvold, 
hvori det forrige Guldverks Gruber ligge, og hvis Hoide 
J ) Forchhammer (1. c. P. 104) ytrer den Mening om Granit-Blok- 
liene i Danmark, at de maaskee kunde liidrore fra Landets 
egne Grundvolde, hvorfra de ved voldsomme Bevægelser i 
Jordens Indre kunde være opkastede, 
