om Landjordens Stigning’. 
. 153 
over Havet vist er meer end 1000 Fod, ere snart mere 
sandsteenagtige snart mere conglomeratagtige Blokke nd- 
spredte, som tydcligen tilkjendegive sig som komne fra 
de mod Nord i liedeinarkcn eller mod Nordost i Oster- 
dalcn liggende Graavakkebjerge. De ovrige her forekom- 
mende JBlokke bestaae af Gneisbildninger, hvorfor man ikke 
saa let erkjender dem som erratiske, da ogsaa den faststaaen- 
de Bjergart er Gneis. 
Ved at reise over den lavere Strækning af Rommcrige, 
hvor Fjeldgrundcn paa liele Mile er skjult linder det lose 
Terra in, træffer man yanskeligen nogen erratisk Blok uden 
i Forbindelse med Griius og Sand. Forst naar man bar 
passeret den ovennævnte Terrasse ved Labougmoen og be- 
træder Gjelleraasens faste Fj eld gru nd, imod hvilken denne 
Terrasse stotter sig, moder man atter de særskilt liggende 
Blokke 5 de ere forhaanden i stor Mængde paa hele Nord- 
siden af Gjelleraasens Pas, findes endnu paa det Q verste 
af dette, d. e. i en Hoide af omtrent 880 F. o. H, 1 ), og 
mangle beiler ikke ganske paa Sydsiden af det samme Over- 
gangs-Punkt mel lem Romnjerigcs Bassin og Gbristiania- 
Dalcn. Det allerstorstc Antal af disse Hullestene bestaaer 
af saadanne Granitbildninger, der forekomme anstaaende 
i Hakkedalen og Hurdalen (i Christianias geognostiske Ter- 
ritorium), men som slet ikke findes paa en hoiere Brede 
^nd Totens, og som intetsteds i deres Moderljelde naae 
ct storre Nivcau end 2000-^-2500 F. o. H. 
Veien fra Relingen til Loreuskougen, der forer over 
et andet, omtrent 1 Miil i Sydost for Gjelleraasen belig- 
gende Pas over samme Bjergstrækning, er ligeledes inter- 
K 2 
l ) 877 Esmark j 875, K., 1834. 
