160 
Keilhau 
at altsaa den hele Vei, paa hvilken vi have fulgt Flyt- 
ningen, synes at have dannet en Vinkel eller kanskee ret- 
tere en Bue, idet vi jo i de nordligere Trakter fandt den 
med en sydvestlig Afvigelsc. 
Vi have endelig kun et Slags Merker tilbage at omtale 
efter en forhenværende Vandbedækning paa Steder, der nu ere 
tort Land, og disse Merker ere cndda temmelig usikre, og' 
skulde neppe være at anfore, hvis ikke de ovrige vare saa 
meget mere bestemte. Be bestaae deri, at den faste Klippe 
hist og her er ligesom afpoleret, eller at den fremviser li- 
gesom indsIehneFurer og andre analoge Fordybninger. 
I flere Egne af Sverrig, især mel lem Gotheuborg og 
den norske Grændse, fandt man, at de hoieste Steder af de 
af disse Traklers Granit og Gneis dannede Bjergkuller have 
talrige Furer, som lobe ved Siden at hinanden, og som 
skulle have en constant Retning fra NNO, til SSV. Al. 
Brongniart saae dette Phænomen i 1824 paa en Reise i 
Selskab med Berzelius og Wohler, og gjorde opmerksom 
paa dets Betydning med Hensyn til Forklaringen af Blok- 
kenes Flytning, Men allerede for meget længere Tid siden 
havde Lasteyrie, en anden fransk Reisende, bemerket de 
faste Klippemassers ligesom polerede Tilstand paa mange 
Steder mellem Golhenborg og Hogdal, og videre ved den 
sydlige Ende af Wenern$ efter ham ere de mod INorden 
liggende Fremspring af Klipperne de eneste, som vise 
Afpoleringen? de, som vende mod Syd, ere kantede og 
rue. Alle disse Furer og Slibninger, siger Brongniart, ere 
ligesom Hjulsporene paa den Vei, ad hvilken Blokkene 
bleve flyttedc *). Dette turde nu være en noget rask Me- 
l ) ”Ce sont comme les orniéres produites sur les roches en 
place, par le passage des roches transportées.” JNotice sur 
des blocs &c., i Ann. des Sciences natur., Mai 1828. 
