om Landjordens Stigning-. 
161 
ning; flii, som vi sJrax skulle sec, Særsynet fremstiller sig 
idcfinindste ikke overalt saaledcs, soin de tvende franske 
lagtf agere have beskrevet det, og det turtle ofte være van» 
sheligt at forklare det som en umiddelbar Folge af den 
stedfundne store Blokke-Trangport; imidlertid kan vel In- 
gen betænkc sig paa at ansec det som et Tegn paa en ved 
”j ælp af Våndene foregaaet fndvirkniug paa de Steder, 
livor det forekommer* At d isse Vande bave været Havets, 
lader sig i det Iloieste blot formode, og kan for mange 
Tilfælde maaskee virkelig slet ikke antaoes. 
o» U 
Paa Heisen gjennem Smaalelmene i 1834 bemerkede 
vi Klippernes Afslibning og Riflerne i dem paa særdeles 
mange Steder. Men Lasfcyrie’s lagttagelse, livorefter den- 
ne Afslibning alene skulde være indskrænket til den mod 
Nord vendte Side af RjergkulSerne eller overboved til den, 
mod hvilken de transporterede Masser især rnaatte have 
stodt an, fandt vi ingenlunde bekræftet, da Exempler slet 
ikke manglede paa, at den saakaldte polcrede Tilstand af 
Klipperne ogsaa er forhaanden paa de andre Sider. Og- 
saa fandt vi os foranledigede til at drage de indshbne Fu- 
rers eonstante Parallclisme med Blokhcflytningcns fletning 
i Tvivl. Forerne ere ofte temmelig- stærkt stigende eller 
fablende, altsaa langtfra borizontale, og fob e undertiden 
de afglattedc Klippekullers Runding. 
Det merkværdigste Sted af alic dem, jeg saae, som 
fremvise Afslibningcn, var paa en mindre Oe sydenfor den 
store Dilfingoe i Vandsoen} ber fulgte tre eller fire lange 
afglattede Vulster binanden med mellemliggende ligesom 
med Kunst indhulede Fordybninger 3 disse Forboininger og 
Render vare indbyrdes noiagtigen parallele, vare her vir- 
keligen borizontale, og gik ogsaa i en sydlig Retning. 
L 
