om Landjordens Stigning. 
165 
Bevægelscr naac. Forsaavidt da ikke Vindene, saasom ved 
Dynerncs Dannelse, eller Vegetalionen eller endelig Menne- 
skets Virksomhed har nogen Deel i Aarsagen til deslige Land- 
stvkkcrs hoiere Niveau, saa maa vel dette formodes at hidrore 
i ' 
fra Landmassens Ilævning* nedenfra. Imidlertid er, som sagt, 
liiin Istlmms cndnu altid meget lav, og’ jeg* vover ikke at 
afgjore, om ikke allerede nogen af de anforte Aarsagcr 
tilstrækkeligcn kan forklare det Øvcrsknd af Ho i de, som 
den dog synes at have over kvad der billigviis er Fjorden 
at tilskrive. 
Mellern Skjærene tæt nordenfor Langoen ved Krageroe 
er der for smaa Baade et velhekjendt Loh, som man kal- 
der Stokkestoen} gjennem dette Lob, som vi passerede paa 
Reisen i sidstafvigte Sommer (1830), og paa bvis Bund og 
Sider vi ikke fandt Andet end deo faste Gncisklippe selv, gik 
for, dog endnu i Mands Minde, storre Baade, som nn ikke 
skulde kunne komme igjennem uden maaskee ved iialmin- 
delig’ boit Vand 5 dette blev os paa Langoen forsikret af 
Hr. Forvalter Falkcnberg, der havde sin egen og sin Fa- 
ders Erfaring’ for sig. 
E 11 særdeles forstandig Lods, som paa en Excursion 
fra Krageroe forte os ud mellccn de derværende Oer, boldt 
ligeledes for, at Klipperne ber vare komne hoiere op irnod 
eller over Vandskorpen i den Tid, han kunde erindre. Med 
denne Mening kom han forst frem, da han merkede, at 
den ikke vilde forekomme os latterlig} han ta lede forst 
om Forsandinger, der vel ellers ogsaa ber ofte forhoie Sb- 
bunden. 
I Krageroe blev det os fortalt, at man der, paa et 
Sted, som nu ligger et Sfykke op fra Socn, havde fondet 
nedrammede Pæle med Ringe, der havde tjent til at binde 
Baade medj heraf lod sig dog ingen bes i ml Slutning 
