166 
K e i 1 lx a u 
gjore, da Pælenes Nivcau ikke noie kunde angives, og 
Stedet kun syntes at vise ansvojnmct eS!er paafyldt Grund. 
Nedenfor Arendal, udenfor Nidelvens vestre Udloh, 
Lom vi forbi Jcrkholmen, som paa kver Ende kar to anse- 
lige Stcenrose. Henne Holme er, saaledes som alt Kraft 
kar bemerket (III, 867), meget flad og lav, og sikkert ikke 
tyve Fod hoi der, kvor Hosene ligge. Ha nu disse gan- 
ske vist ere fra en meget gammel Tid, og man ikke vel 
kan antage, at de ere Id evne oplagte netop Sige i Vand- 
brynet, saa synes man ker at kave et Yidne for sig i mod 
Stigningen af Landet, idetmindste imod en i længere Tid 
fortsat og nogcnlundc betydelig Forandring af denne Årf. 
Yed Nordsiden af Justocn ligger en anden Holme, paa 
livilken der ligeledes kndes en af de Gamle opkastef Stecn- 
ros$ dennes Masis forekom os at kave en endnu mindre 
Holde over Soen, end Mosene paa Jerkholmen. 
Het var tilfældigviis just ker i Nærheden, al Kakn i 
sin lid ved Samtale med Lodser, Fiskere o„ s. v. sogte 
at komme efter, hvorvidt Soen klev lavere. Flere gamle 
Lodser, som koede lidt vestenfor Gromslad, nægtedc, siger K., 
at kave merket nogen Vandmindskning; dog meente noglc 
af de allcrældste Mæud at kave erfaret just det Modsatte. 
(See Kalms Meise, f, 77 — 78). 
I Bliksund (i Vestre- Mol and) traf vi i Stedets Beboer 
en efterlænksorn Uland, kvis Mening om ”Vandets Afta- 
gclse” var merkelig nok. Han var ikke blot fuldkommen 
overkeviist om, at Soen tog af, men kan troede endog at 
kunne fastsættc Mindskningen i den Tid, han kunde erin- 
dre, eller i 20—30 Aar, til omtrent een Fod lodret. De 
Beviser, hvorpaa kan heraabte sig, syntes imidlertid ikke 
aldeles paalidelige,* Stedet, kvor den fortneenllige Aflagelse 
var iagttaget, var nemlig ikke nogen fast Klippe eller nogen 
