170 
Keiihau 
allerede dengang, da den fortalte Begivenhed skal kave 
foregaaet, havde erholdt det Navn, hvormed Historien be- 
tegner det. 
Lidt yidere mod Yest staae de saakaldte Pilestene, hvor 
Olaf Tryggveson og Einar Tambeskjælver (de Jevede som 
hekjendt i Slutningen af det 10de Aarhundrede) siges at 
have skudt tilmaals ; men da dette Sted ligger noget hoiere 
end Spangs Grav, saa interesserer det os ved nærværende 
Undersogelse mindre. 
Het vigtigste Punkt er paa den sydostlige Side af Ei- 
det, omtrent 300 Skridt op fra Soen, og omtrent 15 Fod 
lodret over Yandspeilet. Her seer man paa den svage 
Skraaning af en græsbegroet, men ellers af Sand bestaaende 
og med store Hullestene oversaaet Bakke, der paa denne 
Side begrændser Eidefs flade og laveste Strækning, tvende 
umiddelbar ved hverandre liggende Grofter, indfattede og 
befæstede med Rader af tildeels meget store Kampcstene 
af samme Slags som de, der ellers ligge uordentligen om- 
kring i Nærheden. Den storste af disse Grofter er 35 
Skridt lang. Der kan ingen Tvivl være om, at de, som 
den for saadanne Steder endnu i Egnen opbevarede Be- 
nævnelse Snekkestoe ogsaa bekræfter, have tjent til Op- 
sætnings-Rum for de Gamles storre Fartoier. I Mangel 
af fuldstændige Nost anlægge Indbyggerne endnu lignende 
Sikkerbeds-PJadse for deres JBaade; til den blotte Steen- 
sætning foie de undertiden et let Tag, undertiden ikke. 
Heller ikke synes det at kunne betvivles, at Soen, dengang 
da Grofterne anlagdes og bleve benyttede saaledes som an- 
fort, bar berort Foden af den omtalte Bakke, livorpaa de 
ligge. Man veed rigtignok, at de Gamle ofte trak deres 
Skibe over betydelige Landstrækninger, og overboved ikke 
reg nede det saa noie med saadant Arbeide; men dette var 
