172 
K e i 1 h a u 
hvilken, siden Forbindelsen ophævedcs mellem de tvende 
Bugter eller Fjorde paa begge Sider af Landtangen, og 
altsaa enhver Stromning ber maatte ophore, neppe mere 
formaaer at fortsætte den Yirksomhed, hvorved, i en langt 
tidligere Tid, Isthmens Masse rimeligviis er bleven sam- 
menskyllet. 
fe 
En af denne i alle Tilfælde merkværdige Lokalitets 
Beboere meente, at Stedets oprindelige IVavn ikke liavde 
været Spangereid men Spangeroe. En Forvexling af det 
gamle Sprogs ey d. e. Oe og eid d. e. Isthmus kan vir- 
kelig ogsaa meget let være skeet, og herved kunde man 
endnu bemerke, at det egentlig er den Halvde, der fra 
selve Eidet gaaer ud til Lindesnæsset, og som, naar den 
laae 10 Fod lavere, eller naar Soen gik op til Foden af 
hiin Bakke med Skibsgravene, ogsaa ganske rigtigæn skulde 
være en Oe, — - der nu kaldes Spangereid, idet den ind- 
befatter Spangereid Sogn* Men Sognet bar ligefrem sit 
IVavn af Kirken, der netop ligger paa Istbmen og derefter 
er benævnt* Jeg nægter imidlertid ikke, at hvis ikke den 
som Spangs Srav betegnede Hoi laae saa lavt, at just den 
taler for Halvoens allerede foregaaede Forening med Fast- 
landet, da denne Hoi opkastedes, saa skulde heller ikke jeg 
være utilboielig til at troe, Spangerey engang kunde 
have været Lindesnæs-Landets IVavn. 
Da vi under enhver Omstændighed ikke kunne drage 
i Tvivl, at Eidet engang, om end i en ubestemmelig fjern 
Tid, har ligget under Havet, saasom det ikkun kan skylde 
I Rafns Udgave af Regner Lodbroks Saga (4 Kap.) staaer, at 
den Gaard, i hvis JXærlied Kongen laae i Havn, ,y liét å Span- 
garheidi”, hvorefter Rafn ogsaa i Oversættelsen kalder Stedet 
Spangarbede. 
