om Landjordens Stigning. 
179 
da denne Gaard ligger een Miil hoierc op, end Skibsfarten 
med stnaa Fartoicr sædvanlig gaaer.” — De sidstanforte 
Gisninger om Dramdal bunne dog vel neppe gives Bifald, 
da de tilsigtede Forandringer vist ere langt ældrc, end her- 
efter maaltc antages. En anden Sag er det, at Brams-El- 
ven, selv i en ikke særdeles fjern Tid, maaskee meget længere, 
end nu er Tilfældet, kar kunnet befares med Baadc, af den 
Grund, at den, som Forf. anmerker, fordum ikke faldt ud 
over den siden for sit LaxeGskerie kekjendte Hellefoss 
(mellein Dramdal og Ilougsund), men kavde et ganske an- 
det Lok længere mod Ycst. 
I de ovrige Dele af Budskeruds Fogdcrie, nemlig i Mo- 
dum, Lier, Rugen og Hurum, er vor Formation, kestaaende 
som paa Eger af Leer og Sand, meget udbredt (see Kraft, 
II, 358), og det ikke klot i Hunden af de store Dale, men, 
idetmiodgte paa enkelte Steder saasom i Trankye, indtil i 
en anselig Hoide opad Bjergsiderne. Noiagtigere Bestem- 
meiser mangle imidlertid endnu. 
Ligelcdes fattes fortiden detaillerede fJndersogelser 
over Formationens Forekomst i Jarlsberg og Laurvig, kvor 
den ogsaa er udbredt, især i det forste af disse Fogderier. 
Havde vi herfra været i Besiddelse af noiagtige Data, saa 
skulde vi neppe kave indskrænket os til den Betragtning 
af disse Trakters Hoideforholde, hvormed vi ovenfor lode 
os noie. 
Fra Egnen ved Holmestrand maa jeg dog antegne et 
særeget nærmest hidhenhorende Factum, som jeg tilfældig- 
viis stodte paa linder en Excursion i 1824. Ved den her- 
lige Strandvei, som loker nordefter fra nysmeldte Bye, 
laae i to eller tre Fods Hoide over Fjorden en meget stor 
Porphyrklok, som engang i Tiden er faldet ned fra de 
hoie Klippcvægge, der her overalt hænge ud over Veien 3 
