om Landjordens Stigning’. 
189 
dcel af de i Samme forekommende Birte- og Furrecjviste 
vare tildecls ganske fladtrykte, og det Hele erindrer om 
Bruunkul-Dannclserne. d) Ben sidste og overste Afdeling 
er en omtrent 10 Fod hoi Sandmasse, der ikkun Lar et 
tyndt Dække af Eng- eller Agerjord over sig 5 meest be- 
staaer den af fiin Elvesand (formodentlig oplost Gneis),* 
men overst under Madjorden er den grov og fremstiller 
Ler næsten et eget Eag af ganske smaa Hullestene. Paa 
nogle Steder er det finere Sand kageviis sammengytret til 
et Slags morkebruun eller ogsaa lysere okkerfarvet Jern- 
sandsteen, og List og Ler danne de losere og fastere sam- 
mensintrede og de meer og mindre jernfarvede, lagvise 
Partier ligesom smaa Skiktsystemer, der uagtet den Leie 
gasses liorizontale iltfnl eining have et Letydeligt Fald* 
Da det muslingforende Lag idetmindste er noget, om 
end vistnok kun Ildet, hoiere end Havspeilet, saa maa vel 
en Hævning antages at være foregaaet siden dets Afsæt- 
ningj Soen kan gjerne endda længe derefter Lave vedble- 
vet som Fjord at gaae saa langt ind som Lid og endnu 
længere, saalænge nemlig Bunden i dens Kanal endnu ikke 
var bleven opfyldt med de nedskyllende Masser, Lvorover 
Elven nu strommer. — Hvad de vegetabilske Lag angaaer, 
da er det vanskeligt at bestemme, om de ere afsatte for 
eller efter Hævningenj iLi endnu skal det Lænde, at Elven 
iFlointider gaaer boiere end disse Lag, og under en ganske 
overordentlig Flom kunde maaskee den overste Sandmasse 
være kommen til,* imidlertid synes det dog nok saa rime- 
ligt, at Bladskikterne dannedes, da IViveauet endnu var li- 
det lavere, eller paa en Tid, da Stedet kan Lave været en ro- 
lig Fjordbugt, som i en Bække af Aar liver Host optog 
hvad Våndene ovenfra svommede ned. 
