om Landjordens Stigning. 
205 
i Kohbcrvigcn (paa den indre Side af Oen), bestaacr Stranden 
ber vel blot af Stene og los Sand, som maaskee fortsætlcnde 
kan tilskylles og derved give Landet Tilvext; men fpruden 
at Afstanderi af den forrige Havn fra Soen nu er omtrent 
100 Skridt, skulle Sporene efter de gamle Anlæg ogsaa ligge 
saa meget hoiere end denne, at Indvaanerne i Egnen deraf 
kave sluttet sig til en Vandmindskning siden biin Tid. — 
Af Hr. Provst JX. Perlzberg i Hardanger bar jeg er- 
boldt folgende Meddelelser* Der i Egnen er et gammelt 
Skibsstoe, som efter Hr. Provsfcns Mening viser, at Soen 
nu maa staac omtrent to Alen lavere, end da det blev an- 
lagt. 1 Hardanger troer man almindeligen paa Vandets Af- 
tagelse. Fra sin Ungdom erindrede Provsten, at en gam- 
mel Mand kavde gjort kam opmerksoin paa et overflydt 
Skjær i en af de derværende Fjorde, hvilket i Loket af et 
Par Snees Aar var kommet Vandskorpcn nærmere. 
Omtrent ti Mile nordenfor Bergen, i Askevold, er et Sted, 
hvoraf vi lovede os en meget bestemt Oplysning. I Tids- 
skriftet Urda (Iste Binds Iste Hefte, P. 91 o. v.) kar lir. Stift- 
amtmand Christie beskrevet nogle saakaldtc Helleristninger, 
der ere anbragte paa Strandklippernc ved Gaardcn Leer 
yaag paa den sydlige Side af Atleoen; de forestille Skibe, 
og ere, ifolge Hr. Biskop Neuman 9 Mening (sce sammest., 
P. 95), historiske Minder om det blodige Slag, der omtrent 
i Aaret 874 kostede Atle «larl Livet i Stavcnæsvaag, to Mile 
nordenfor Lecrvaag. Havdc disse Figurer nu deres Plads 
ganske nær ved Vandbrynct , saasom blot i en Mands 
Hoidc derover, saa skulde saaledes et vifftifft Factum være 
givet for, at ingen Niveauforandring ved denne Lokalitet 
kavde fumlet Sted i de sidst forlobne 1000 Aar^ thi en om- 
trent saa hoi Alder kan man dog vel i alle Til fæl de tillæggc 
disse Mindcsmerker. Vi fandt imidlertid ingen af Helle- 
