om Landjordens Stigning*. 
209 
de dog findes paa det faste Land. Da det var muligt, at 
disse Steder for kunde været omflvdte, men siden ved Grun- 
dens Stigning kunde være blevne forenede med Fastlan- 
det, saa besogte vi idetmindsle eet af dem, nemlig Festoe, 
som ogsaa ved den forste Deel af sit Navn (Fest-, maa- 
skee rettere Fæst-, beslægtet med fast) tiltrak sig Opmerk- 
sombeden. Vi fandt imidlertid den derværende Situation saa- 
dau, at Stedet vel aldrig kan kave været en 0e$ ved Vest- 
siden af Jorgenfjordens Munding seer man en temmelig 
hoi Landpynt, som ikke ved noget lavt Eide men ganske 
umiddelbar hænger sammen med det to eller tre tusind 
Fod koie Fjeld ba genfor, og paa denne Pynt er det, at 
det saakaldte Festoe ligger. Ved en Bugt i Vest drives 
et for Gaarden vigtigt Laxeliskerie, og ved samme Bugt 
ligger en flad Klippe af omtrent 60 Skridts Længde, hvil- 
ken allerede ved en liden Hævning kunde være bleven for- 
enet med Fastlandet^ men omflydt, skulde denne Klippe være 
bleven tillagt Benævuelsen Skjær, ikke Oe. 
Om den især i historisk Henseende saa merkelige 
Gid sko e siger Slrom (II, 104), at det er el ganske al- 
mindeligt Sagn lros Bondcrne, at samme Oe engang har 
staaet under Vand. Men Anledningen til dette Sagn har, 
som ogsaa Strom formener, vist ikke været nogen anden 
end den, at Oen paa en særdeles ioinefaldende Maade vi- 
ser sig som dannet under Bedækning af Havet. Det heder 
vel (1. c., 119), at en Grund eller Bnllesteensbanke, kaldet 
Gaden, som lobcr nordvestlig ud fra Gidskoe, Tid efter 
anden tiltager i floidc} men ellers vidoer denne Oe, saale- 
des som vi strax skulle see, netop imod en yderljgere Frem- 
komst eller Opstigning af Landet over Havet i e n Periode, 
hvortil et indtil vor Tid blandt Almuen opbevaret Sagn rimelig- 
O 
