240 
Keilhau 
Laget findes ikLe andet end sonderbrudte Skaller og’ smaa 
Muslinger i uendelig Mængde* Saaledcs beskaffcnt udbre- 
der Skiktet sig orer alle Oens flade Partier, bedækket af 
Snmpjord og Torv, i en floide af 20 eller 30 F. o f li. 
Om Jordbunden i Helgelands Fogderie anforer Kraft 
I, 258), at den inde i Fjordene og Halene for en stor 
Heel er Leer, og at den ved Sokanten, især paa Oerne, 
mangesteds viser, at deu bar været Sobund, da den be- 
slå a cr af Skjæl og en grov Sand af næsten samme Mate- 
rie. Nedenunder denne findes alinindelig et med Sand og 
Muslingskaller blandet Leer, paa enkelte Steder Mergek 
Dcsuden gives en stor Mængde Myre, hvis Grund fordet- 
meste bestaaer af Sobund og grov Sand. 
Ångaaende Saltens Fogderie bemerker samme Forfat- 
ter (VI. 310, 329), at især Beieren bar frugtbar Leerjord, 
og at man i Gilleskaal (hvortil Beieren borer) af Lcret 
bar brændt Teglsteen. Sommerfeldt, i Saltdalens Beskri- 
velse (Norske Vid. S. Skr. i det 19de Aarh., Il B.), om- 
taler tvende Steder i dette Præstegjeld, som for os have 
Interesse, Det ene er ved Fiskcvaag- Våndet, omtrent i 30 
Fods fioide over Havet,- ber, ved en Bæk, lige oppe un- 
der Fjeldet, findes i Leer Havconchylier, som Venus islan- 
dica, Pectines, Ncritæ. Det andet Sted er ved Botn-Van- 
det og omtrent i samme Niveau som det forrige; forst er 
der ved delte Van ds Ldiob en Banke af benimod en Favns 
Tykk el se, bestaaende af Skjæl, hele og sonderbrudte, for- 
nemmelig af Mytilus edulis og Venus islandica tilligeined 
Buccina, Neritæ og Pectines; dernæst findes ved samme 
Vands ovre Ende Skaller af Venus islandica overalt paa 
Bonden af en med lidet Fald rindende Elv, og i Bunden 
af en hosliggende stor Myr (1. c., 10 — 11). 
