om Landjordens Stigning. 
251 
2. Som en ikke ganske forkastelig Formodning sy- 
nes det imidlertid at kunne fremsættes, at nogen Hævning 
a f Landjorden i dette Tidsruin har fondet Sted i det syd- 
lige Norge. De Mange af vore Kystbeboere, som antage, 
at Havspeilet synker — saa er jo det populaire Udtrvk for 
Landstigningcn — , synes i de sydligere I)efc af Landet at 
have idetmindste noget mere tilforladeiigc Kjendsgjerninger 
at keraabe sig paa, end i de nordligere, og betydeligen un- 
derslottes Meningen ora, at Havets og Landets indbyrdes 
Hoideforbolde nutildags her forandres, af Sandsynligbe- 
den for, at det sydlige, ved en Deel afSverrig, som beviis- 
ligen reiser sig, nærmeste Stykke af Norge ogsaa i nogen 
Grad maa decltage i denne Bevægelsc. Ilerhos synes nogle 
Leg ninger af Landets Oldbebocres Anlæg, som nn Ondes 
baadc i en storre floide og i en storre Horizontal * Åfstand fra 
Seien, end de ifolge deres Ilestemmclse vel knnne antages 
oprindeligen at kave bavt, ved Landets Sydspidse og kan- 
skee ogsaa paa nogle Steder ved den sydlige Vestkyst (ind- 
iil Breden af Hardanger), at vidne om en Stigning siden 
den Tid, fra bvilken de bidrorc. 
3. Belobet af den Stigning, som de vlgtigste af disse 
Ålderdomsmindcr, de saakaidte Snekkcstoer paa Spangereid, 
kunne lede til at antage, er omtrent 10 Fod lodret eller dog 
kun meget lidt derover. Ha nu andre gamle Mindesmer- 
ker ved vort sydligste Slifts Kyster neppe engang tilladc 
Forudsætningcn af en saa stor Forandring siden deres An- 
læg- (Iij æmphoie paa lave Oer mellem Arendal og Christian- 
sen d, P. 100; Kampesteensbobcne i Bukkens Sund, P. 204 
o. s. v.), saa maa man enten antage, at den fortnodede Stig- 
ning ikke bar været almindelig, men indskrænket til visse 
Sfrog, eller at bine Oldtidsminder ere ældre end de sidst 
tilsiglede, og at idetmindste den sforste Deel afHævningen 
har fondet Sted for de sidstes Tid. Ere Forandringer af 
den Årt, hvorom Talen er, virkelig foregaaede i de sidste 
Secler, saa er det ikke derfor sagt, at man skal ansee dem 
som uafhrudt fremskredne i al denne Tid, og vel slet ikke 
kunne de betragfes som jævnt fremskredne. Er det rigtigf, 
at Havbundcns Klipper i Mauds Minde ere komne boiere 
op, saa maa denne Forandring, for at have kunnet iagttages 
oden kunstigt Middel, dog vel miiidst have belobet ti! 1 Fod 
jeg forefrækker at levere den i næste Hefte, for at Arternes Be- 
stemmelse kan blive saa meget sikrere ved tijælp af nogle Med- 
delelser fra en kyndig Conchyliolog, livilké jeg har ilaah ora 
rd erholde med det Forste, 
