370 
H. R a s c h 
\ 
f. Æcjithali . Meiser. 
% 
89. Panis major. Kjodmcise. Talogxe. Talgtit. 
90. P. coeruleus . Blaameisen. — 
91. P. palustris. Hængetite, Tite. Furuluus. Sumpmei- 
se. — Åf disse forekommer Blaameisen langt spar- 
sommere, end de to andre Arter. 
92. P, cristatus. Topmeisen, — 
95. P. ater. Kulmeisen. — Benævnes ogsaa af Almuen 
med samme Navne som P. palustris. Begge disse Arter 
holde sig til Naalskovene, og Topmeisen fimles aldrig 
udenfor dem. Om Hosten og Vinteren Huder man 
begge disse Arter sædvanlig i Compagnie med Fug- 
lekonger og Sumpmeiser. Topmeisen synes at være 
det blandede Selskabs Anforer, og dens Kommando- 
raab, en trillende Lokketone, bolder Skareu samlet. 
94. P. caudatus. Langhalet Meise. — Streifer om Hosten 
meget omkring, og forekommer da ogsaa i Haverne. 
Ben er den uroligste af de urolige Meisearter, og op- 
bolder sig meest i Ore- og Aspeskov. Bet sorte 
JBaand over Oiet. som efter Nilssons Opgivende skal 
findes hos Hunnerne, har jeg aldrig bemerket hos de 
her forekommende. 
9o. P. sibiricus. Sibirisk Meise* — Er skudt af Es- 
mark i Guldbrandsdalen, og af Lonen i Hallingdalen. 
Moe troer at have scet den paa Fjeldene i Modum. 
96. Recjulus cristatus. Fuglekonge. — Er almindelig i Naa- 
skovene, og forekommer ifolge Professor Bathkes Op- 
givende endog ved Nordkap. 1 sit Væsen, Sang og 
Lokketoner har den overordentlig Liglied med Kul- 
meisen* 
