Blennius gracilis. 
421 
en Boining, o g lober omsider ned til Anns 5 den forste 
lange Slyngning af Tarmcanalcn, som lober ned mod Anus, 
om «Uer tildecls dens nederste Deel. Ved Portneren ere 
to temmelig lange bonisbc Appendiccs. — Oesopbagus er 
indvendig, i overste Ende, lidt graaagtig, længerc nede er 
den 1 igesom Maven livid. Oesopbagus bar indvendig ty- 
delige Folder efter Længdcn; Folderne indvendig i Maven 
ere derimod tydelig netformedc. — Leveren er temmelig 
stor, den omslutter den overste Deel af Maven, paa den 
mod Bugen vendte Side,* venstre Lap af Levereu er længst, 
og naaer omtrent til Midten af Maven, denne Lap er spids; 
boire Lap er bortere, og mere oblus, Leveren er af en 
bieg, lys Obberfarve. Æggesæbbens Længdc gaaer omtrent 
11 J Gang i Fisbens hele Længdc, den er forholdsmæssig 
smal, tybbest mod forreste Ende, hvor den er but. Æg- 
gene ere smaac, runde, og af bleg guulrod Farve; de sid- 
de i Rader efter Længdcn. Urinblærcns Længde gaaer 
omtrent 3 Gange i Æggesæbbens. 
I Måverr fandtes Annelider, saasom : Fragmenter af O. 
F. Mullers Lnmbricus fragilis, en Opbclia m. fl», samt 
Fragmenter af smaae Crustacecr af Amphipodcrnes Orden, 
hyppig en Art af Gammartis eller en nærstaaende Sfægt, 
desuden Lecrdynd; derimod ibbe Muslinger eller Ve- 
getabilia. 
Af den ber besbrevne Fisb fandtes i Mai 1835 og 30 
flere Exemplarcr i Ghristianiafjorden. Hr. Compagniehir- 
urg Korcn, til hvem de forste Exemplarey braglcs, var saa 
god at medclc mig dem til Bcsbrivclse. 
Eftcrden ufuldstændigeEfterretning, man bar omStroms 
Tangbrosme No. 4, ban man ibbe med Sibherhed afgjore, 
om samme er identisb med den her besbrevne Blennius; imid- 
lertid synes den oprindeligc Besbrivelsc over hiin Tang- 
