Et Strog af Rigsgrændsen. 
69 
Dette er et lidet Feldt for sig, adskilt fra det større ved 
høie Helleflintfjelde, og paa den østlige Side af Graniten 
her finder man østligt Skiktfald, der vedvarer videre mod 
Øst, indtil Helleflinten afløses af Granit i Passet, der fører 
over til Skardørsaaen , og paa Toppen af den 4850' høie 
Fjeldside nordøstligt for det lille Granitfeldt; Faldobserva- 
tionerne falde mellem 45° N. 3 f og 70° IS. 5f, og gi ve 
Middeltallet N. 5§. Noget længere i Syd dannes en omtrent 
lige saa høi Top af Grønsteen, hvilken Bjergart vi forhen 
have seet som Leier at høre hjemme i Helleflinten , der 
ogsaa anstaaer sydligt og sydvestligt under Toppen, faldende 
deels 70° N. 5f, deels 30° N. 5|. Mange Aflæsninger læn- 
gere sydligt give Middeltallet 30 — 60° N. 5j. — Om dette 
østlige Skiktfald en Bemærkning senere. 
Observationerne vise altsaa, at Skikterne, hvor de om- 
give Granitfeldtet, stadigt falde ud fra dette og støtte sig 
dertil med en Hældning mod Horizonten, der ofte er 30 
Grader og derunder, men sjelden overstiger 40. Men under 
denne Kegel kunne dog ikke alle Dele af Feldtet henføres, 
som de sidst anførte lagttagelser vise. Der findes nemlig 
Masser af Helleflint, som tydcligt ere leiede mere ovenpaa 
Graniten end udenom samme, og som derfor heller ikke 
kunne ventes at være underkastede samme Love for Skikt- 
stillingen, som ere raadende paa Massivfeldtets Sider. 
Indbyrdes Forhold mellem Granit og Helleflint. 
Ved Spørgsmaalet om det genetiske Forhold mellem 
tvende Formationsled ere altid de lagttagelser, der ere an- 
stillede paa Grændsen, af særlig Interesse. Men hvad enten 
det nu kun er tilfældigt eller virkelig begrundet i Stenens 
eiendommelige Beskaffenhed paa saadanne Punkter, saa er 
