Et Strog af Rigsgrændsen. 
T7 
Forholdene i det Mindre lettere overskues med eet Blik, 
og jeg har derfor villet gjøre opmærksom paa denne Loka- 
litet i Særdeleshed, da flere mærkelige Omstændigheder ved 
Helledintens Optræden her findes samlede. 
Ved Opregningen af disse Data, hvormed Hensigten 
har været at give Læseren et Begreb om, paa hvilken Maade 
Helleflinten paa de forskjellige Steder optræder sammen 
med Graniten, bor jeg ogsaa minde om den Strækning i 
Nordøst for Vigelsjø, der allerede under Faldobservationerne 
blev anført som en Undtagelse fra den herskende Regel for 
Skiktstillingen. Den tilsigtede Deel af Helleflintfeldtet er 
nemlig sammenhængende med de store Strækninger, som 
denne Bjergart indtager paa Granitens Vestside, og kunne 
saaledes ventes likesom disse at maatte have Skiktfald mod 
Vest eller ud fra Graniten; dette er imidlertid ikke Tilfæl- 
det, som de Pag. 69 anførte Faldobservationer allerede have 
viist, og denne mod Øst stærkt fremskudte Deel af Helle- 
flintfeldtet maa derfor betragtes for sig selv. Paa en Stræk- 
ning af i Qvadratmiil har denne Filialmasse overalt et sta- 
digt Fald mod Øst, altsaa tilsyneladende indad mod Gra- 
nitfeldtets Længdeaxe; Skiktningen er her overalt skarpt 
udpræget, Faldet fuldkommen lige saa constant som paa 
noget andet Sted i Feldtet, et og samme Skikt er ofte til- 
gjængeligt 20 — 30 Skridt i Faldretningen , uden at den 
mindste Boining eller Uregelmæssighed af nogen Art kan 
opdages. Dette østlige Skiktfald er vistnok temmelig gaade- 
fuldt; men det kan dog bemærkes, at disse Skikter for en 
stor Deel ligge i et meget høit Niveau, og at de derfor 
egentlig ikke bør betragtes som liggende paa Granitens Vest- 
side, men maaskee rettere ligge over dens Hovedmasse. 
Turde man nu antage, at disse Skikter støtte sig til en 
vestenfor beliggende og af den skjult Granitryg, vilde natur- 
