78 
J. C. II or bye. 
ligviis deres Fald mod Øst være i sin Orden: 02 : en saadan 
Antagelse indeholder ialfald ingen Urimelighed, da Granit 
virkelig er observere! i Dalen vestenfor disse Skikter (se 
Pag. 69), og vi ville i dette Tilfælde under Helleflinten her 
have en Fortsættelse af den samme Granitryg, som anstaaer 
blottet længere mod Syd ved Vigelsjo. Saa meget er ial- 
fald vist, at det Constante og Regelmæssige i disse Skikters 
indbyrdes Beliggenhed forbyder at forklare det østlige Skikt- 
fald som hidrorende fra en „Overkipning“ af Skikterne, og 
selv om dette ikke var Tilfældet, var det dog vel umuligt, 
at et saadant System af Skikter med J Qvadratmiils Areal, 
efterat være overkippet eller væltet om, dog kunde have sin 
Plads paa Massivfjeldets Ryg og saagodtsom lige over dets 
Længdeaxe. 
Observationerne have altsaa viist, at den i Almindelighed 
tætte sedimentære Bjergart paa nogle Steder i Contakt med 
Granit kan være krystallinisk, og at der altsaa for disse 
Steders Vedkommende kan være Tale om en petrographisk 
Overgang mellem begge — et Forhold, som jo ikke er sjel- 
dent paa Grændsen mellem Bjergarter selv af meget for- 
skjellig Alder. Den betydelige Forandring i sin alminde- 
lige Beskaffenhed derimod, som Helleflinten er underkastet 
i Feldtets nordlige Deel, hører dog neppe hid; den er 
nemlig, som forhen viist, af en ganske anden Art end den 
nys nævnte, idet den ytrer sig i en regelløs Tilbøielighed 
til at fremstille snart en mere kornig og massiv, snart en 
CT 7 
mere flasrig Struktur, og den kan derfor ikke opføres som 
et Overgangsled mellem Granit og Helleflint. Paa alle de 
øvrige observerede Contaktpunkter derimod — og hid høre 
de allertydeligste, jeg har seet - — er den sedimentære Bjerg- 
art enten uforandret , eller ikke forandret paa en saadan 
Maade, at Forandringen kan kakles en Overgang ttl Granit. 
