82 
J. C. Hor bye. 
en normal, som tilhører Bjergartens Grundmasse, og en ab- 
norm, der betinges af de spredte Rader af mørke Glimmerblade. 
Fortiden mere og mindre tydellgt ved Thya og Nea fandt 
jeg dette Forhold ogsaa ved Aursuen; ikke langt fra Gaar- 
den Raaen saa jeg den dobbelte Skifrighed saa stærkt ud- 
præget, at Bjergarten paa dette Sted afsondrer sig i Blokke 
med rhombisk Tværsnit. — Ved den transverselle Skifrig- 
hed, som er et blot og bart krystallinisk Phænomen, har 
man anseet den Regel almeengjældende, at begge Skifrings- 
retninger altid have et og samme Strøs:, og fornemmelig 
paa Grund heraf har man troet at maatte sætte Phænomenet 
i Forbindelse med mekaniske Aarsager, navnligen med For- 
andringen i Skikternes oprindelige Beliggenhed. Med Hen- 
syn til dette Sidste kan det her anføres, at mine nedenfor 
anførte Faldobservationer tværtimod angive et svagt og sta- 
digt Skiktfald nedigjennem hele Ridalen lige til Aursuen, 
hvor jeg saa Phænomenet allertydeligst. 
Glimmerskiferens Skiktfald er ved Stuesjøens sydlige 
Ende svagt og Faldretningen derfor variabel, 10 — 20° S. 
1 — 4. Langs Stuedalselven ligge Skikterne i det Hele taget 
horizontale, paa dens Vestside synes de endog paa en Stræk- 
ning at have Fald mod Øst. Opad Graasia antage derimod 
Skikterne et mere stadigt Fald mod Vest, 30 — 40° V. 6|. 
Mellem Mosjøen og Langens Midte, 40° S. 4J; ved Lan- 
gens nordlige Ende, 10° S. 5f, ved dens sydlige, 40° S. 3f. 
Mellem Langen og Vigelsjø, 60° S. 2-J; ved Vigeksjøens 
nordlige Ende, 45° S. 2|. I Sydvest for Langen, 30° S. 2| ; 
( 
ved Sophivold, videre i sydvestlig Retning, 10° S. 3: ved 
Evavohl, 20° S. 4f; en Fjerdingvei videre mod Sydvest, 
30° S. 4£; ved Gaarden Raaen nær Aursuen, 30° S. 4§; 
videre vestligt, 30° 3f. Gjennem Ridalen til Aursuen har 
