96 
J. C. II 6 r bye. 
den nordlige Himmelegn eller doer al tid temmelig horizon- 
tale Skikter. Et Profil tværsover Store Gluken og lodret 
paa Ryggens Længderetning vilde altsaa vise os et System 
af antikliniske Skikter med svagt fra hinanden faldende Vinger. 
O O 
Leer- og Glimmerskifer. Graavakke. 
Blandt dette Feldts øvrige Bygningsdele er det først og 
fremst den grønne Leerskifer, der tiltrækker sig Oprnærk- 
somhed, især paa Grund af sin store Udbredelse paa et vist 
Sti •øg; hvad der desuden strax udmærker denne Skifer fra 
de andre i Egnen, er dens constante og eiendommelige Farve, 
mørk seladongrøn til graagrøn. I Bruddet er Bjegarten mat, 
eller kun lidet glindsende, somoftest idetmindste tilsynela- 
dende tæt og fiint splintrig; Afløsningsfladerne fedtglindsende ; 
med en Leerskifers almindelige Haardhed forener Bjergarten 
Fasthed og Seighed. I Regelen viser altsaa Bjergarten sig 
for det blotte Øie ukrystallinisk; men ligesom man paa nogle 
Steder sporer en begyndende skjællet Struktur i Massen, 
saaledes finder man ogsaa undertiden hele Skikter, der ere 
temmelig tydeligt krystalliniske; jeg betragter disse som Af- 
ændringer af Bjergartens almindelige Form, ikke som frem- 
mede Indloininger. 
Allerede ved første Blik troer man at kunne antage, at 
man her bar en meget talkholdig Bjergart for sig, og de 
forskjellige Reisende, der have stødt paa den, have der- 
for ogsaa tillagt den hertil sigtende Benævnelser, saasom: 
„Serpentinskifer, chloritagtig Leerskifer med leerskiferagtig 
Talkskifer, talkartad glimmerskiffer med tåt brott utan syn- 
bara sårskilta delar, talkstenblandad hålleart 44 o. s. v. Af 
disse synes „Serpentinskifer“ at være en ret passende Be- 
nævnelse, saalænge man alene har Bjergartens ydre Beskaf- 
