Et Strog af Rigsgrændsen. 
d ' i*®* 
9 ( 
fenhed at lægge til Grund for Bestemmelsen. Ogsaa i sine 
Yderformer har Bjergarten virkelig nogen Lighed med Ser- 
pentin, og naar det har hendt, at Skjærpere have antaget et 
tilfældigt Overdrag af Jernglimmer, som undertiden findes 
paa Kløftfladerne, for at være Chromjern, saa har vistnok 
denne Skuffelse havt sin Grund alene i Bjergartens serpen- 
tinagtige Udseende. At vi imidlertid her hverken have en 
Serpentin eller overhoved nogen Talkbjergart, vise de neden- 
staaende Analyser,*"*) der ere udførte af DHrr. Ch ri stie og 
Co 11 ett. Saafremt man vil beholde en af de almindelige Be- 
nævnelser, faaer man vel kalde Bjergarten Leerskifer eller, for 
de mindre skifrige Afændringers Vedkommende, en Leersteen. 
Somoftest er denne Bjergart tydeligt skiktet; deels er 
den tyndskifrig, deels danner den Lag af betydelig Mæg- 
tighed. Paa den østlige Rand af den Zone, som Bjergarten 
indtager, kunde man dog sommesteds let forledes til at an- 
see den for uskiktet; Skikterne ere her undertiden hele 
Favne tykke og Delingsfladerne mellem dem vanskelige at 
forfølge, og naar hertil kommer en Mængde Kløfter og Ra- 
viner lodrette paa Strøget, saa kan man her ikke altid orien- 
tere sig med Hensyn til Skiktningsforholdene. Ikkedcsto- 
mindre tør jeg angive det som en Regel, at Strøgets Ret- 
ning overalt er regelret og constant, om end ikke altid tyde- 
ligt udpræget, medens derimod Skikternes Fald kan være 
høist variabelt, især i Zonens østlige Deel. Skikterne ere 
) Kiselsyre 
7 G, l 1 1 . . . 
7 6,8, 
Jernoxydul 
12,612 
9,o. 
Leer jord 
. 8,S 2 8 
7,6. 
Talkjord 
0, 6 0 0 
2,4. 
Vand 
. 2,103 . . . 
4,0. 
De undersøgte 
Prøver ere tagne af 
den tætte 
Svartaasjøen i 
Thydal. 
7 
