Et Strog af Rigsgrændsen. 
101 
dene ere niere tydelige og normale, og hvor man kan over- 
bevise sig om en aldeles ligeformig Position mellem Leer- 
stenen og dens Underlag, f. Ex. under Store Gluken og ved 
Steen fjeld, skjont Lecrstenen især paa førstnævnte Sted ikke 
altid danner et sammenhængende Dække over Glitnmerski- 
feren , men for en Deel kun mindre og indbyrdes adskilte 
Partier. Tager man derhos Hensyn til, at Skikter af denne 
Zone saa ofte optræde i en regelmæssig Vexel med Glim- 
merskifer, saa behøver man ikke at tage i Betænkning at 
erklære den grønne Leersteen ligeformigen indleiet mellem 
Feldtets øvrige Skifere, om end dette Forhold ikke altid 
klart kan paavises i Zonens Liggende, 
Denne Skifer afgiver forovrigt et Exempel paa en 
Bjergart, der bevarer sine Charakterer aldeles uforandrede 
paa en meget lang Strækning; man kan derfor i Strogret- 
ningen skridtviis forfølge den overordentlig langt og overalt 
C* O O O O 
være overbeviist om Skikternes Identitet. Paa selve Rigs- 
grændsen har jeg forfulgt den uafbrudt henved tre Mile, og 
ifølge tidligere Reisendes lagttagelse rnaa den strække sig 
endnu meget længere mod Nord. At den findes heelt op 
til „Carl Johans Veien 11 , er vist, og den i Sørli og Norli 
optrædende Bjergart, som i 2den Rækkes Bd. 1 af Mag. f. 
Naturv. kaldes „Grønskifer, mager og tæt Chloritskifer, leer- 
agtig Glimmerskifer/ 4 maa ifølge Beskrivelsen netop høre til 
den samme Zone, som jeg har observeret, og som isaafald 
naaer endog nordenfor Portfjeldene, ialt omtrent 13 Mile. 
Mod Syd vilde Zonens Længde desuden faae en betydelig 
Tilvext, dersom det turde antages, at det er Fortsættelsen 
af netop den samme Zone, der optræder ved Sankas Udløb 
i Ledolja og i Thydalen, hvor den naaer fra Fossan og 
mindst til Kjøli-Skarvene ; at Bjergarten ialfald er identisk, 
er vist. 
