Et Strog af Rigsgrændsen. 
113 
Høide (4100 — 5700') synes dog at være altfor betydelig til 
at der kan blive Tale om nogen mærkelig orographisk For- 
bindelse inellem Dovre og kjeldene paa Rigsgrændsen. 
Fæmunds og Aursuens store Dalføre afskjæres altsaa 
ingenlunde mod Nord af et Dovre. Fra Aursuen kommer 
man over vidtstrakte Sletter ind i den store Ridal, et Navn, 
hvormed man betegner baade Strækningerne om selve Søen 
Rien og om Vasdraget nordenfor, skjønt de almindelige Fo- 
restillinger om en norsk Fjelddal her aldeles ikke komme 
til Anvendelse. Især den nederste Deel af Ridalen er nem- 
lig i Virkeligheden ikke saa meget en Dal, der udmunder 
til Aursuen. som meget mere en Fortsættelse af Aursuens 
Hovedbasin selv med en høist ubetydelig Stigning. Rig 
paa Skatteland og skjønne Græsgange, med frodig Skov af 
Birk, der her kan frembringe Stammer med en halv Alens 
Gjennemsnit, viser Ridalen, hvad en frugtbar Jordbund med 
gunstig Beliggenhed selv uden ringeste Dyrkning formaaer 
at frembringe endog i 2300 Fods Høide o. H., og det er 
kun Mangelen paa faste Boliger, som minder om, at man 
her befinder sig tilfjelds. Dalens Stigning er saa ubetydelig, 
at man ved Søen Langen i Thydal kun befinder sig et Par 
Hundrede Fod høiere end Aursuen; ved dens nordlige Ende 
voxer Birken endnu 250' høiere end Søen. Fra Langen har 
man et ubetydeligt Pas af omtrent 2500 Fods Høide o. H. 
at overstige for at komme i Stuedalens Dalføre, og med det 
Samme befinder man sig paa de mod Nord flydende Vandes 
Gebeet. 
Fra Aursuens og Ridalens Physiognomi er Stuedalens 
ganske forskjelligt. Allerede ved den første Indtrædelse i 
denne Dal troer man virkelig at kunne bemærke, at man 
kommer dybere ned end i noget af Egnens andre Dalfører, 
hvilket vistnok ogsaa er Tilfældet, men dog neppe vilde 
8 
