116 
J. C. H 6 r b y e. 
faldende Former at opvise. I det Mindre derimod ere dens 
Former temmelig ujævne og knudrede; især danner den ter- 
rasseformige Afsatser og smaa Nuter — Former, som frem- 
komme, naar det Øverste eller Udgaaende af tykke, svagt 
faldende Bænke ender i raske Brud. — Ligesaalidt som Gra- 
niten, ja end mindre end denne, er Helleflinten medtagen af 
Forvitring; denne er her endnu i sit allerførste Stadium, og 
har ligesom ved Graniten kun formaaet at afblege Bj erg . 
artens Dagflade. Begge Bjergarter fortone derfor med en 
hæslig bleeggraa Farve. 
Gjennem Skardorens Pas skal i ældre Tider en tem- 
melig livlig Færdsel have fundet Sted mellem Thydalen og 
de svenske Nabobygder; ogsaa Posten skal være befordret 
denne Yei. Efterat ordentlige Veianlæg over Grændsen paa 
andre Steder ere komne istand, er dette naturligviis for 
største Delen ophørt; dog er her endnu nogen Communi- 
kation mellem Nabobygderne, fornemmeligen i saadanne Aar, 
naar Svenskerne finde det fordelagtigt at hente Korn fra 
Norge, og Stuedalen er da Oplagssted for de Varer, som 
Thydølerne have hentet op fra Trondhjem, og som Sven- 
skerne selv befordre over Grændsen. 
Ifølge mange Maalinger i forskjellige Aar ligger Stue- 
sjøen ikke fuldt 2000' o. H. — Her høstes hverken Korn 
eller Potetes. Trondhjemsfjorden er dog ikke fjernere, end 
at man af den kunde vente idetmindste nogen tempererende 
Indflydelse; men de mildere Luftstrømninger fra den Kant 
udelukkes eller neutraliseres for Stuedalens Vedkommende 
ganske af de store thydalske Fjelde, Hyllingen, Mæls-Haagn 
og Fongen, af hvilke især det sidste hele Aaret igjennem 
opbevarer anselige Masser Sne. Stuedølerne ere saaledes 
henviste alene til Qvægavl, en Bedrift, som her kunde ud- 
vides mangedobbelt; hele den vestlige Strand langs Stue- 
