118 
J. C. Ho rbye. 
Stedsnavne; „0i“ betyder paa denne Kant af Landet ikke 
alene en 0, men bruges i Almindelighed om enhver flad, 
græs- eller skovbegroet Strækning ved Siden af en Elv eller 
Sø. Med denne Betydning er Ørdet meget betegnende for 
disse Strøg saavel ved Nea som ved Esand; for en Deel 
danne de virkelige Halvøer i Esand eller mellem Neas store 
Krumninger, og for dem alle er den lave sumpige Belig- 
genhed og en frodig Vegetation charakteristisk. At Søen 
Esand, der paa Karterne i Almindelighed kaldes „0isand“, 
oprindeligt kan have faaet sit Navn af disse „Øier“, er mu- 
ligt; vist er det imidlertid, at den i Thydalen nu kun kal- 
des Esand, ligesom Elven, der fra den falder i Nea, kal- 
des Esna. 
Neøien er en af Stuedalens Herligheder; Slaatterne saa- 
vel paa de side Sletter som paa den steile Fod af Sylene 
ere betydelige; Rypefangsten om Vinteren er særdeles løn- 
nende, skjønt den maa drives saa langt fra Dalen, og Fiske- 
riet, der om Høsten drives saavel i selve Esand som i Fi- 
skeaaen og ved Nea, er udmærket især med Hensyn til Fi- 
skens Art. Det er nemlig ikke saa meget den almindelige 
Ørret, der her fanges, som en overordentlig stor og smuk 
Salmo alpinus, der fra Søen Esand begiver sig stimeviis op 
i Elvene. — Som en naturhistorisk Notits kan det anføres, 
at Bæveren opholdt sig ved Esand og Nea indtil for 20 — 30 
Aar siden, da de sidste udryddedes af en svensk Lap. I 
Sandmælerne ved Nea vare Levningerne af deres Opholds- 
steder endnu længe derefter synlige, og først i 1850, da 
Vaar- og Sommerflom indtraf næsten samtidigt, formaaede 
Nea at udslette de sidste Spoer deraf. — At Egnen for Bo- 
tanikeren ikke er uden Interesse, slutter jeg af, hvad man 
berettede mig, at Neøien oftere besøges af svenske „Ort- 
samlare u . 
