124 
J. C. Horbye. 
a. O. paa Contakten mellem de nævnte Bjergarter samles 
alt det fra høiere Steder kommende Vand, og danner her 
Myrer, men især lange og smale Kjern, der tildeels staae i 
Forbindelse med hverandre; da disse nøiagtigt ere ligelø- 
bende med Bjergvæggene, fremkalder fleresteds det hele 
Ensemble uvilkaarligt Sammenligning med Fæstningsvolde 
og Grave. 
Ikke uden Indflydelse paa disse Fjeldes Physiognomie 
ere visse Afsondringsforholde ved den grønne Leersteen, der 
altid kunne være Omtale værd, skjønt i Grunden kun en 
underordnet Formeiendommelighed, der tilmed ikke overalt 
er skarpt udpræget. Bjergarten viser nemlig fleresteds stor 
Tilbøielighed til Afsondring i vertikal Retning og lodret 
mod Skiktstrøget, men i en ganske anden Maalestok, end 
man i Almindelighed seer, idet det her seer ud, som om 
der foruden Massernes Sønderdelinor ogsaa havde fundet 
Sted en Bortførelse af deres Material; man finder nemlig 
ikke alene ahnindelige Kløfter og Revner, men mægtige Ra- 
viner, flere Alen brede gabende Render med parallele Side- 
vægge, nøiagtigt lignende de tomme Rum efter Gange, hvis 
Gangmasse er bortført. I Almindelighed ere de allerede i 
et ringe Dyb fyldte med Jord og Y^egetation; men alligevel 
kan man paa nogle Steder, til Ex. i Kjæringfjeldene, over- 
bevise sig om, at de sætte ned til et ikke ubetydeligt Dyb, 
og altsaa ikke ere blot et Forvitrings-Phænomen , som kun 
har Sted i Fjeldets ydre Masse. At de af Elve og Bække 
søges som beqvemme Leier, falder af sig selv, ligesom at 
de med deres Fyldning af løs Jord danne Holdepunkter for 
Vegetationen, der paa Fjeldkollerne af denne Bjergart for- 
resten er saagodtsom ingen. Disse Raviner have især 
hjemme i Kjæringfjeldene, der overalt ere ligesom splittede 
og udstykkede i isolerede Klumper med steile Sidevægge, 
