Et Strog af Rigsgrændsen. 
125 
som ikke uden Vanskelighed kunne bestiges : endvidere fin- 
der man dem paa Høiderne ostligt op for Kolkjøndalen 
samt vestligt ved Halsjøen; Elven, der kommer fra Halsjøen, 
løber tildeels i Bunden af rædsomt dybe og trange Svælg 
netop af denne Art, der med en paafaldende Regelmæssighed 
ere nedskaarne vertikalt. Netop her faaer man see udmær- 
ket skjønne Profiler af de før omtalte Graavakkeskikter, 
naar Elven i den tørre Aarstid tilsteder at trænge ind i 
dens skumle Leie. Ogsaa den paa Rigsgrændsen beliggende 
Skaardalsjø viser paa en meget tydelig Maade i sine Om- 
rids denne Eiendommelighed ved Bjergarten; paa sin vest- 
lige Strand udsender den nemlig flere smaa Fjorde eller 
Arme — lutter Raviner af det omtalte Slags, som fordi de 
ligge i Søens Niveau ere fyldte med Yand. 
At ogsaa Skikternes før omtalte uregelmæssige Fald 
og deres paafaldende Bøininger, der især findes i den grønne 
Skiferzones østlige Deel, kunne frembringe dybe, men buede 
Hvælv, og saaledes i Form af Miniaturdale i Strøgretningen 
kunne hjælpe til med at udstykke Fjeldmasserne, kan man 
fleresteds finde Exempler paa, saasom nordenfor Kolkjøn- 
dalen; men naar Cronstedt og Hisinger sætte disse 
Skikternes „up- och nestigande stora vågor“ i Forbindelse 
med Dannelsen af de nævnte Raviner ved Skaardalsporten, 
saa er dette feilagtigt, eftersom disse gangformige Aabninger 
med deres vertikale Vægge altid gjennemsætte Skikterne 
lodret paa Strøget. 
Medens de kolossale Aabninger i Thy dalens Grændse- 
fjelde kaldes „Skar w og „Døre,“ benævnes de oven omtalte 
og sammenligningsviis ubetydelige Raviner i Merakers Fjelde 
„Skaar“ eller, forsaavidt nogen Passage derigjennem finder 
Sted, „Porte“; et Par af disse ere ikke uvigtige for Com- 
munikationen, da de gjøre en forholdsviis letvindt Færdsel 
