Et Strog af Rigsgrændsen. 
135 
sin Forklaring deri, at Strækningerne sondenfor Skarsfj el- 
dene og Fjeldene om Gula have Ly i disse, i Ljusne-Stø- 
terne og Helagsfjeldene, samt at en almindelig Hældning 
mod Syd her tåger sin Begyndelse, medens derimod hver- 
ken Egnene om Stuedalen eller om Gluken have et lignende 
Bolværk mod den ublide Gjæst. At desuden det nordlige 
Veirlig her er langt hyppigere og af længere Varighed end 
i Egnene strax sondenfor, er en bekjendt Sag. — 
I Egne som disse stiger naturligviis Birkens Værdi i 
samme Forhold, som Afstanden fra Naaleskoven tiltager, og 
Birken burde derfor her indtræde i Naaleskovens Rettigheder 
med Hensyn til den Beskyttelse, som man nu omsider fin- 
der bør blive denne tildeel. At især Lapperne ikke forstaae 
i egen Interesse at skaane dette for deres hele Oekonomie 
saa uundværlige Træ, derom vidne tilstrækkeligt de mange 
aabne og ryddede Pladse i Birkelierne, hvor de have havt 
Standqvarteer under deres Vandringer. Vistnok behøve de 
en overordentlig Mængde Træer især til Indhegninger, idet- 
mindste saalænge de uhindrede kunne folge deres nedarvede 
Fremgangsmaade ved disses Opførelse; men at lade Stam- 
merne blive gjenstaaende berøvede deres Grene, eller at 
fælde dem en Favn (Sneens Dybde) fra Roden — Alt efter 
Beqvemmelighed og Lune — er en saa hensynsløs Medfart 
med Skoven, som neppe nogen Anden kunde tillade sig end 
dette Folk, der, skjønt det i Virkeligheden udøver Brugsret 
næsten til Alt, dog i juridisk Forstand Intet eier, og derfor 
heller ikke vil kjende til en Eiers almindelige Forsynlighed 
for Fremtiden. 
Granen, som sondenfor ikke findes paa mange Miles 
Strækning, optræder atter i Stuedalen. Ved Stuesjøens 
nordlige Ende danner den meget frodig Ungskov, ved den 
sydlige derimod findes kun enkelte Exemplarer deraf. Søen 
